РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2019Справа № 910/12612/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участі секретаря судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська»

до Державного підприємства «Держвуглепостач»

про стягнення 2 749 495, 10 грн.

за участі представників:

позивача - Шох С.М.

відповідача - Царенко Є.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Держвуглепостач" про стягнення 2 749 495, 10 грн., у тому числі 2 622 033, 50 грн. - основного боргу, 117 109, 00 грн. - пені та 10 352, 60 грн. - 3 % річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач належним чином та у повному обсязі не виконав зобов`язання за договором № 29-07/2016 від 29.07.2016 в частині сплати вартості послуг за переробку вугілля.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/12612/19 в порядку загального позовного провадження та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено підготовче засідання на 08.10.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 08.10.2019 представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 08.10.2019 представник відповідача подав відзив, відповідно до якого відповідач просить суд провести експертизу про справжність підпису представника позивача на позовній заяві.

Дане клопотання суд розглянув та відмовив у задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю заявленої вимоги.

У судовому засіданні 08.10.2019 представник позивача заявив клопотання про надання можливості ознайомитися з відзивом.

Для надання можливості позивачу ознайомитися з відзивом, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2019 розгляд справи відкладено до 12.11.2019.

За результатами підготовчого засідання судом прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначено судовий розгляд справи по суті у судовому засіданні 26.11.2019.

Відповідач 25.11.2019 (після спливу встановленого ухвалою про відкриття провадження строку) подав до суду повторний відзив з додатками на позовну заяву. Даний відзив суд залишив без розгляду на підставі частини другої статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.11.9019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 29.07.2016 укладено договір переробки вугілля № 29-07/2016 від 29.07.2016, відповідно до умов якого позивач зобов`язався приймати від відповідача рядове вугілля, проводити роботи по його переробці та передавати вугільний концентрат відповідачу, а відповідач - передати позивачу вугілля для переробки, прийняти результати робіт та оплатити їх вартість.

Згідно до пункту 1.3 договору № 29-07/2016 найменування, орієнтовна кількість, марочний склад, якісні показники рядового вугілля/вугільного концентрату, ціна переробки 1 тонни рядового вугілля та інші відомості, необхідні для виконання даного договору, обумовлююється сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору.

Позивач стверджує, що у період 30.08.2019 року - 31.08.2019 на виконання умов договору №29-07/2016 від 29.07.2016, ним було надано послуги з переробки рядового вугілля на суму 2 711 178, 15 грн.

В якості доказу цього твердження позивачем надано підписані представниками сторін у справі акти приймання-передачі наданих послуг № 23 від 30.06.2019, № 50 від 31.07.2019,№ 51 від 31.07.2019, № 10 від 31.08.2019, № 11 від 31.08.2019.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором переробки вугілля № 29-07/2016 від 29.07.2016 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов даної угоди.

Відповідачем 16.05.2019 була проведена передплата за роботи із переробки вугілля у розмірі 89 11, 45 грн.

Відповідно до розрахунку позивача, сума неоплачених робіт за договором № 29-07/2016 від 29.07.2019 становить 2 622 033, 50 грн.

Позивач у судовому засіданні 26.11.2019 заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень № 1012 від 08.11.2019 на суму 500 000, 00 грн., № 1018 від 18.11.2019 на суму 2 200 000, 00 грн. в якості доказу сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за оплату робіт по переробці вугілля № 29-07/2016 від 16.01.2019. Враховуючи неможливість подання позивачем до суду даних матеріалів в підготовчому провадженні, оскільки позивачу стало відомо про сплату заборгованості після закриття підготовчого провадження, суд, після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи, задовольнив клопотання позивача та долучив до матеріалів справи копії платіжних доручень № 1012 від 08.11.2019 на суму 500 000, 00 грн., № 1018 від 18.11.2019 на суму 2 200 000, 00 грн.

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

При цьому, за приписами статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина третя статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що кошти в розмірі 2 700 000, 00 грн. сплачені відповідачем після відкриття провадження у справі, провадження у справі в частині вимог про стягнення з Державного підприємства «Держвуглепостач» на користь Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» заборгованості за переробку вугілля в розмірі 2 622 033, 50 грн. основного боргу підлягає закриттю. Витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 117 109, 00 грн. пені, 10 352, 60 грн. 3% річних.

Представник відповідача у судовому засіданні не погодився з доводами позивача, щодо стягнення нарахованої пені та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за договором переробки вугілля № 29-07/2016 від 29.07.2016, оскільки у відповідача не виникло даного грошового зобов`язання.

Виходячи з того, що відповідачем було здійснено оплату за договором переробки вугілля № 29-07/2016 від 29.07.2016 у повному обсязі після відкриття провадження у справі, грошове зобов`язання перед позивачем було визнано повністю.

Згідно з цим, суд відхиляє заперечення відповідача на вимоги позивача щодо стягнення штрафних санкцій у зв`язку з відсутністю грошового зобов`язання у відповідача.

Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.1. договору № 29-07/2016 від 29.07.2016 передбачено, оплата робіт із збагачення рядового вугілля проводиться відповідачем протягом 5 банківських днів з дати надання відповідачем рахунків на оплату. Оплата робіт за цим договором проводиться лише за обсяг переробленого рядового вугілля, концентрат з якого було відвантажено позивачем згідно умов договору та по якому сторони підписали акти приймання-передачі вугільного концентрату.

Відповідно до рахунків на оплату виконаних робіт № 23 від 30.06.2019, № 50 від 31.07.2019, № 51 від 31.07.2019, № 10 від 31.08.2019, № 11 від 31.08.2019 оплату виконаних робіт відповідач повинен був здійснити до 08.07.2019, 08.08.2019, 08.08.2019, 09.09.2019, 09.09.2019 відповідно.

Пунктом 5.12. договору № 29-07/2016 встановлено, що за порушення виконання грошового зобов`язання за цим договором позивач має право стягнути з відповідача пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення.

Позивачем здійснено нарахування пені у розмірі 117 109, 00 грн. Суд вважає цю суму невірною, оскільки позивач здійснив нарахування пені з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, але у пункті 5.12 договору № 29-07/2016 вказано лише одну облікову ставку НБУ для нарахування пені.

Здійснивши перерахунок, сума пені становить 58 698, 16 грн.

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення пені у розмірі 58 698, 16 грн.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимога позивача щодо стягнення 10 352, 60 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 231, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» до Державного підприємства «Держвуглепостач» задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Держвуглепостач» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4, ідентифікаційний код 40225511) на користь Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» (85327, Донецька обл., місто Мирноград, вулиця Шосейна, будинок 2, ідентифікаційний код 24820699) 58 698 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн. 16 коп. - пені, 10 352 (десять тисяч триста п`ятдесят дві) грн. 60 коп. - 3% річних та 41 242 (сорок одну тисячу двісті сорок дві) грн. 44 коп. - судового збору.

3. Закрити провадження у справі № 910/12612/19 в частині вимог про стягнення з Державного підприємства «Держвуглепостач» на користь Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» 2 622 033 (два мільйони шістсот двадцять дві тисячі тридцять три) грн. 50 коп. - заборгованості.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 04.12.2019

Суддя Т.Ю.Кирилюк