ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019м. ДніпроСправа № 904/3235/19
за позовом ОСОБА_1 , м.Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД",

м. Дніпро

про поновлення процесуального строку, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на загальну суму 86 531,49грн.

Суддя Суховаров А.В.

За участю секретаря судового засідання Сулими Д.В.

Представники:

від позивача - Суліма О.В. паспорт серія НОМЕР_1 ;

від відповідача - Коваль Г.М., довіреність №53/юр-35 від 27.12.2018, провідний юрсиконсульт

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (далі - відповідач) про поновлення процесуального строку, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на загальну суму 86 531,49грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем вимог трудового законодавства в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалою суду від 05.08.2019 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.08.2019 о 10:00 год.

29.08.2019 відповідач надав відзив на позов, згідно якого визнає позовні вимоги на суму 54 048, 06 грн. Разом з тим, відповідачем долучено до матеріалів справи довідку ПАТ "Дніпропетровський трубний завод", за змістом якої компенсація за час затримки розрахунку при звільненні відповідача становить 54 048, 06 грн.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області відносно від 11.06.2015 порушено провадження у справі №904/4592/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД", на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в пункті 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з копії трудової книжки позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27.11.2015 по 13.11.2017.

Позивач вказує, що відповідачем не було проведено остаточний розрахунок з відповідачем при звільненні останнього 13.11.2017, у зв`язку з чим, 03.08.2018 позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про поновлення процесуального строку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2018 по справі №904/3486/18 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 485, 00 грн. та компенсацію середньої заробітної плати за період з 13.11.2017 по 03.08.2018 у розмірі 18 016, 02 грн.

23.05.2019 відповідачем здійснено остаточний розрахунок згідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2018 по справі №904/3486/18, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 06.08.2018 по 23.05.2019 за 201 робочі дні у розмірі 54 866, 97 грн.

Крім того, позивач вказує, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2018 по справі №904/3486/18 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" на користь ОСОБА_1 середнью заробітну плату за період з 13.11.2017 по 03.08.2018 у розмірі 18 016, 02 грн. за 66 робочих днів, проте в зазначений період кількість днів прострочення виплати становить 182, тому позивач вважає наявними підстави для звернення до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні за період з 13.11.2017 по 03.08.2018 за 116 робочих днів у розмірі 31 664, 52 грн.

Суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2018 року по справі №904/3486/18, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 485, 00 грн. та компенсацію середньої заробітної плати за весь час прострочення виплат (за період з 13.11.2017 по 03.08.2018) у розмірі 18 016, 02 грн.

На виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/3486/17 господарським судом Дніпропетровської області видано наказ про примусове виконання від 25.10.2018.

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Нормами ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, встановлених рішенням господарського суду у справі №904/3486/19, що не підлягають доведенню в розумінні приписів ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а також, враховуючи те, що остаточний розрахунок відповідачем здійснено 23.05.2019, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні за період з 06.08.2018 по 22.05.2019 у розмірі 54 048, 06 грн.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні за період з 13.11.2017 по 03.08.2018 за 116 робочих днів у розмірі 31 664, 52 грн. відмовляється судом з наступних підстав.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні за період з 13.11.2017 по 03.08.2018 розглянуто господарським судом у справі №904/3486/18, за результатом розгляду яких місцевим господарським судом ухвалено відповідне рішення 04.10.2018, повноваження на перегляд якого у місцевого господарського суду відсутні, в той час як кожний з учасників справи не обмежений у правах щодо оскарження рішення місцевого господарського суду до суду апеляційної інстанції.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Між тим, щодо витрат по сплату судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 30.01.2019р. по справі №910/4518/16 за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Згідно п.п.1,2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік", з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 921,00 грн.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 921, 00грн. (а.с.11) за розгляд позову про стягнення середнього заробітку за час затримання виплати заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

З огляду на викладене, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 97, 115-117 КЗпП, ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31, ідентифікаційний номер юридичної особи 05393122) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на загальну суму 86 531,49 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31, ідентифікаційний номер юридичної особи 05393122) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) суму 54 048, 06 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1 199, 87 грн. витрат по сплаті судового збору.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31, ідентифікаційний номер юридичної особи 05393122) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32 483, 43 грн. відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 03.09.2019

Суддя А.В. Суховаров