ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.11.2019р. Справа №905/1302/18

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (83001, м.Донецьк, вул.Постишева, 68, )

про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 155503529,04 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Клименко Ю.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Згідно із ст.216 ГПК України

в засіданнях суду оголошувались перерви з 06.11.2019р. по 20.11.2019р., з 20.11.2019р. по 21.11.2019р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк про стягнення боргу у загальній сумі 155503529,04 грн, в тому числі: 3% річних 14849990,62 грн, інфляційних втрат 140653538,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору про закупівлю природного газу №16-12-БО від 19.01.2012р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, виходячи зі змісту розрахунку до позову, питання заборгованості відповідача за вказаним договором вже досліджувались судами, з приводу чого постановлялись рішення у справах №905/2657/5, №5006/8/47/2012, №908/2111/15-г, №905/4268/13.

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.10.2018р. у справі №905/1302/18 позов Публічного акціонерного товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 121233451,56 грн, з яких: інфляційні втрати в розмірі 106383460,94 грн, 3% річних в розмірі 14849990,62 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. вказане рішення місцевого суду скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення втрат від інфляції в розмірі 16952092,03 грн та прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог. Скасовано рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2018р. у справі №905/1302/18 в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 67310,71 грн. Викладено резолютивну частину рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2018р. у справі №905/1302/18 в наступній редакції: «позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у загальному розмірі 155503529 грн 04 копійки задовольнити частково.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість в загальному розмірі 104281359,53 грн, яких:

89431368,91 грн втрати від інфляціії;

14849990,62 грн 3 % річних.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецьтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 413480,11 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції».

08.01.2019р. на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. господарським судом Донецької області було видано відповідний наказ.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.08.2019р. попередні судові рішення скасовані в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» про стягнення інфляційних втрат і розподілу судового збору. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. В решті постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. у справі за №905/1302/18 залишено без змін.

Скасовуючи рішення від 05.10.2018р. та постанову від 17.12.2018р. в частині стягнення сум інфляційних втрат та здійсненого розподілу судового збору, суд касаційної інстанції зазначав, що судами попередніх інстанцій не було належним чином визначено розмір заборгованості відповідача, на який мають бути нараховані заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати за спірний період.

З огляду на таке, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначав, що при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно встановити розмір заборгованості, на яку необхідно нарахувати інфляційні втрати за спірний період, зробити належний перерахунок заявлених позивачем інфляційних втрат за вказаний період з урахуванням правової позиції, що викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019р. у справі №905/600/18 та навести в рішенні арифметичний розрахунок інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно з ухвалою суду від 27.08.2019р. справу №905/1302/18 прийнято до свого провадження суддею Паляницею Ю.О.

На підставі ухвали суду від 10.09.2019р. змінено найменування позивача у справі №905/1302/18 з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Відповідач у жодне судове засідання під час нового розгляду справи не з`явився, відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив, про розгляд справи був повідомлений, про що свідчать наявні у матеріалах справи оголошення з офіційного веб-порталу «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» про дати та час судових засідань у справі №905/1302/18.

Ухвалою суду від 23.10.2019р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.11.2019р.

У судовому засіданні 06.11.2019р. оголошувалась перерва по 20.11.2019р.

Представник позивача у судове засіданні 20.11.2019р. з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 20.11.2019р. з розгляду справи по суті не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений судом належним чином.

За змістом протокольної ухвали від 20.11.2019р. у засіданні суду оголошувалась перерва по 21.11.2019р. (присутність обов`язковою не визнавалась).

Представник позивача у судове засідання 21.11.2019р. з розгляду справи по суті після оголошеної у судовому засіданні 20.11.2019р. перерви не з`явився.

В силу норм ст.42 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Разом з тим, положення ст.43 цього кодексу України зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 зазначеного нормативно-правового акту, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність у судовому засіданні представника відповідача та нез`явлення після оголошеної у судовому засіданні з розгляду справи по суті перерви представника позивача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 19.01.2012р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір про закупівлю природного газу №16-12-БО, за приписами п.1.1 якого продавець зобов`язується поставити покупцеві імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 271121000, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що поставляється за цим договором використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб`єктів господарювання. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору №16-12-БО від 19.01.2012р. (в редакції додаткової угоди №1 від 27.06.2012р.) продавець передає покупцю в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. природний газ в обсязі до 45139,939 тис. куб. м, в тому числі у січні 12218,841 тис. куб. м, лютому 15498,072 тис. куб. м, березні 12380,921 тис. куб. м, квітні 3515,317 тис. куб. м, травні 536,693 тис. куб. м, червні 490,095 тис. куб. м, липні 500 тис. куб. м.

На виконання укладеного сторонами правочину, продавцем та покупцем було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.01.2012р. у січні 2012 року на суму 48214324,70 грн,

- б/н від 29.02.2012р. у лютому 2012 року на суму 61153842,30 грн,

- б/н від 31.03.2012р. у березні 2012 року на суму 48853876,17 грн,

- б/н від 30.04.2012р. у квітні 2012 року на суму 13871089,36 грн,

- б/н від 31.05.2012р. у травні 2012 року на суму 2117736,91 грн,

- б/н від 30.06.2012р. у червні 2012 року на суму 1933865,86 грн,

- б/н від 31.07.2012р. у липні 2012 року на суму 1644474 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.09.2012р. по справі №5006/8/47/2012 позов прокурора м.Донецька в інтересах держави в особі Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецьктепломережа» на користь позивача заборгованість в сумі 95306555,66 грн; провадження у справі щодо стягнення 9602217,49 грн боргу припинено.

При цьому, у мотивувальній частині рішення суд дослідив обставини укладання договору №16-12-БО від 19.01.2012р. про закупівлю природного газу; постачання позивачем природного газу за період з січня по лютий 2012р. на загальну суму 109368167 грн; наявності заборгованості за спожитий природний газ за вказаним правочином в сумі 95306555,66 грн (з урахуванням проведення часткових оплат на загальну суму 14061611,34 грн, в тому числі, під час розгляду зазначеної справи на суму 9602217,49 грн).

Постановою суду апеляційної інстанції від 20.11.2012р. вказане рішення залишено без змін.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.07.2013р. по справі №905/4268/13 позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства «Донецькміськтепломережа» про стягнення 64842702,44 грн задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 64842702,44 грн боргу.

Водночас, у мотивувальній частині вказаного процесуального документа суд дослідив обставини укладання договору №16-12-БО від 19.01.2012р. про закупівлю природного газу; постачання позивачем природного газу за період з березня по травень 2012р. на загальну суму 64842702,44 грн та наявності заборгованості за спожитий енергоносій за наведеним правочином в сумі 64842702,44 грн.

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи, підтверджуються позивачем та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не спростовані відповідачем, рішення господарського суду Донецької області від 11.07.2013р. по справі №905/4268/13 не переглядалось в апеляційному, касаційному порядку або з підстав, які визначені ст.320 Господарського процесуального кодексу України (ст.112 Господарського процесуального кодексу України у редакції чинній до 15.12.2017р.), та набрало законної сили.

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Запорізької області із позовом до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» про стягнення 48990367,31 грн, у тому числі: 3578339,86 грн основного боргу, суми 9954526,40 грн втрат від інфляції грошових коштів за період з лютого 2012 року по квітень 2014 року, суми 10725475,92 грн 3% річних за період з 14.02.2012р. по 10.06.2014р., суми 12626992,55 грн пені за загальний період з 14.02.2012р. по 13.02.2013р. та суми 12105032,58 грн штрафу.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. по справі №908/2111/15-г позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» про стягнення 48990367,31 грн задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму 3578339,86 грн заборгованості; суму 10894529,32 грн штрафу, суму 11358791,67 грн пені, суму 10724074,29 грн 3% річних, суму 9946988,64 грн втрат від інфляції, суму 73057,55 грн судового збору.

При цьому, у мотивувальній частині рішення суд дослідив обставини укладання договору №16-12-БО від 19.01.2012р. про закупівлю природного газу; постачання позивачем природного газу за період з червня по липень 2012р. на загальну суму 3578339,86 грн, наявності заборгованості за спожитий енергоносій за наведеним правочином в сумі 3578339,86 грн, а також, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення процентів річних, інфляційних та неустойки дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 10724074,29 грн, інфляційних 9946988,64 грн, пені 11358791,67 грн, штрафу 10894529,32 грн (з урахуванням висновків суду про зменшення розміру неустойки).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.07.2015р. вказане рішення залишено без змін.

У відповідності до постанови від 09.12.2015р. Вищого господарського суду України постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін.

Рішенням господарського суду Донецької області від 08.12.2015р. по справі №905/2657/15 позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» про стягнення 73782482,07 грн задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 69664048,45 грн, у тому числі: 3% річних у розмірі 4050071,55 грн, інфляційних витрат в розмірі 65613976,90 грн.

При цьому, у мотивувальній частині рішення, господарський суд з посиланням на встановлений судовим актом господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. по справі №908/2111/15-г факт неналежного виконання обов`язку Комунальним комерційним підприємством Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» щодо оплати енергетичного носія за договором №16-12-БО від 19.01.2012р. та наявністю боргу останнього перед компанією у сумі 3578339,86 грн (червень-липень 2012 року), дослідивши наявність обставин часткової сплати боргу за поставкою січня 2012 року в сумі 18320372,58 грн, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних за період з 01.05.2014р. по 31.03.2015р. в сумі 65613976,90 грн та процентів річних за період з 11.06.2014р. по 15.04.2015р. в сумі 4050071,55 грн.

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи, підтверджуються позивачем та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не спростовані відповідачем, рішення господарського суду Донецької області від 08.12.2015р. по справі №905/2657/15 не переглядалось в апеляційному, касаційному порядку або з підстав, які визначені ст.320 Господарського процесуального кодексу України (ст.112 Господарського процесуального кодексу України у редакції чинній до 15.12.2017р.), та набрало законної сили.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справ №5006/8/47/2012, №905/4268/13, №908/2111/15-г, №905/2657/15 як такі, що відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003р. Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Одночасно, як свідчать дані, віднесені до довідки «Операції по підприємству «Донецькміськтепломережа ККП» по договору №16-12-БО з 01.01.2012р. по 30.04.2018р. Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», на виконання умов наведеного вище правочину відповідачем було сплачено грошові кошти у загальній сумі 8075,03 грн, а саме:

- 10.04.2017р. 3269,49 грн (призначення платежу: «перерах. коштів, як погаш. боргу згідно нак. №905/4268/13, виданого 26.07.2013 госп. судом Донецьк. обл.»),

- 10.04.2017р. 4805,54 грн (призначення платежу: «перерах. коштів, як погаш. боргу згідно нак. №5006/8/47/2012, виданого 21.11.2012 госп. судом Донецьк. обл.»).

Сплачені відповідачем (боржником) грошові кошти були зараховані Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в рахунок часткового погашення заборгованості за поставками січня, березня 2012 року.

Виходячи з того, що відповідач після прийняття процесуальних актів у справах №5006/8/47/2012 (січень лютий 2012 року), №905/4268/13 (березень травень 2012 року), №908/2111/15-г (червень липень 2012 року) (з урахуванням змісту постанов судів апеляційної та касаційної інстанції), стягнуту вказаними судовими актами заборгованість зі сплати, зокрема, основного боргу у повному обсязі не сплатив, позивач здійснив нарахування 3% річних за період з 16.04.2015р. по 23.05.2018р. в сумі 14849990,62 грн та інфляційних збитків за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 140653538,42 грн.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За приписами ст.ст.524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Разом з цим, ст.625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, вказана норма права визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, з аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Як вказувалось, рішенням господарського суду Донецької області від 05.10.2018р. у справі №905/1302/18 позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3% річних за період з 16.04.2015р. по 23.05.2018р. в розмірі 14849990,62 грн задоволено у повному обсязі.

При цьому, у визначеній частині рішення суду не було предметом розгляду у судах апеляційної та касаційної інстанцій та в порядку норм ст.ст.241, 256 Господарського процесуального кодексу України набрало законної сили.

Одночасно, в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та розподілу судового збору, рішення від 05.10.2018р. місцевого суду та постанову від 17.12.2018р. суду апеляційної інстанції скасовано Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду та зазначено, що при новому розгляді справи необхідно встановити розмір заборгованості, на яку необхідно нарахувати інфляційні втрати за спірний період, зробити належний перерахунок заявлених позивачем інфляційних втрат за вказаний період з урахуванням правової позиції, що викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019р. у справі №905/600/18 та навести в рішенні арифметичний розрахунок інфляційних втрат.

Як свідчить представлений позивачем розрахунок інфляційних втрат, Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявлено до стягнення інфляційні за загальний період з квітня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 140653538,42 грн, а саме:

- 26463618,56 грн за період з 01.04.2015р. по 30.04.2018р. (поставка січня 2012 року на суму 48214324,70 грн,

- 53965256,93 грн за період з 01.04.2015р. по 30.04.2018р. (поставка лютого 2012 року на суму 61153842,30 грн,

- 42981733,52 грн за період з 01.04.2015р. по 30.04.2018р. (поставка березня 2012 року на суму 48853876,17 грн,

- 12203942,05 грн за період з 01.04.2015р. по 30.04.2018р. (поставка квітня 2012 року на суму 13871089,36 грн,

- 1868815,39 грн за період з 01.04.2015р. по 30.04.2018р. (поставка травня 2012 року на суму 2117736,91 грн,

- 1711691,90 грн за період з 01.04.2015р. по 30.04.2018р. (поставка червня 2012 року на суму 1933865,86 грн,

- 1458480,07 грн за період з 01.04.2015р. по 30.04.2018р. (поставка липня 2012 року на суму 1644474 грн.

Вказані суми розраховані з урахуванням інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 79686936,81 грн (за зобов`язаннями січня-липень 2012 року), що було предметом розгляду у справах №908/2111/15-г, №905/2657/15.

Беручи до уваги вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, господарський суд зазначає наступне:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Водночас, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019р. у справі №905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019р. у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Як вказувалось судом, заборгованість за поставками січня (частково в сумі 18325178,12 грн), лютого, березня (частково в сумі 48850606,68 грн), квітня липня 2012 року за договором №16-12-БО від 19.01.2012р., яка стягнута у судовому порядку, на теперішній час відповідачем не погашена.

Представлений до матеріалів справи розрахунок позовних вимог (зокрема, інфляційних) містить посилання на періоди нарахування та заявлені до стягнення суми втрат від інфляції за простроченими зобов`язання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні липні 2012 року, відносно яких господарськими судами прийняті рішення у справах №908/2111/15-г, №905/2657/15.

Натомість, розмір інфляційних втрат з розбивкою щодо кожного місяця постачання природного газу у період з січня по липень 2012 року, які були стягнуті рішеннями місцевих судів у наведених вище справах, представлений позивачем розрахунок не відображає.

При цьому, при здійснені розрахунку, позивачем враховані саме заявлені до стягнення у справах №908/2111/15-г, №905/2657/15 суми, які, з огляду на висновки місцевих господарських судів щодо часткового задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат (справа №908/2111/15-г: заявлені 9954526,40 грн, стягнуті 9946988,64 грн; справа №905/2657/15: заявлені 69732410,52 грн, стягнуті 65613976,90 грн) не можуть враховуватись судом при здійснені перерахунку у розглядуваному спорі.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 20.11.2019р. позивач пояснень з приводу питань, що виникли, не надав. Після перерви доказів на підтвердження сум, що слугували базою для нарахування інфляційних втрат з урахуванням змісту рішень у справах №908/2111/15-г, №905/2657/15 не представив.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, які нараховані на інфляційне збільшення боргу в сумі 79686936,81 грн, залишаються судом без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України.

Здійснивши розрахунок інфляційних у залишковій частині, з урахуванням вказівок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, суд дійшов висновку, що належні до стягнення інфляційні становлять 93787262,23 грн, виходячи з наступного:

1) поставка січня 2012 року:

- 29893952,12 грн (сума боргу) * 1, (сукупний індекс інфляції за період з квітня 2015 року по березень 2017 року) = 41598697,04 грн; 41598697,04 грн 29893952,12 грн = 11704744,92 грн (інфляційне збільшення боргу);

- 29889146,58 грн (сума боргу станом на 30.04.2017р.) + 11704744,92 грн (інфляційне збільшення боргу за попередній період)) * 1, (сукупний індекс інфляції за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року) = 47469997,01 грн; 47469997,01 грн 41593891,50 грн = 5876105,51 грн (інфляційне збільшення боргу);

2) поставка лютого 2012 року:

- 61153842,30 грн (сума боргу) * 1, (сукупний індекс інфляції за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року) = 97120250,07 грн; 97120250,07 грн 61153842,30 грн = 35966407,77 грн (інфляційне збільшення боргу);

3) поставка березня 2012 року:

- 48853876,17 грн (сума боргу) * 1, (сукупний індекс інфляції за період з квітня 2015 року по березень 2017 року) = 67982232,19 грн; 67982232,19 грн 48853876,17 грн = 19128356,02 грн (інфляційне збільшення боргу);

- (48850606,68 грн (сума боргу станом на 30.04.2017р.) + 19128356,02 грн (інфляційне збільшення боргу за попередній період) * 1, (сукупний індекс інфляції за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року) = 77582573,78 грн; 77582573,78 грн 67978962,70 грн = 9603611,08 грн (інфляційне збільшення боргу);

4) поставка квітня 2012 року:

- 13871089,36 грн (сума боргу) * 1, (сукупний індекс інфляції за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року) = 22029092,80 грн; 22029092,80 грн 13871089,36 грн = 8158003,44 грн (інфляційне збільшення боргу);

5) поставка травня 2012 року:

- 2117736,91 грн (сума боргу) * 1, (сукупний індекс інфляції за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року) = 3363241,47 грн; 3363241,47 грн 2117736,91 грн = 1245504,56 грн (інфляційне збільшення боргу);

6) поставка червня 2012 року:

- 1933865,86 грн (сума боргу) * 1, (сукупний індекс інфляції за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року) = 3071230,34 грн; 3071230,34 грн 1933865,86 грн = 1137364,48 грн (інфляційне збільшення боргу);

7) поставка липня 2012 року:

- 1644474 грн (сума боргу) * 1, (сукупний індекс інфляції за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року) = 2611638,45 грн; 2611638,45 грн 1644474 грн = 967164,45 грн (інфляційне збільшення боргу).

Одночасно, у постанові від 07.08.2019р. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду з посиланням на приписи п.14 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судового збору не здійснював, рішення від 05.10.2018р. місцевого суду та постанову від 17.12.2018р. суду апеляційної інстанції в частині інфляційних скасував, а справу передав на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Згідно з п.5 ч.1 ст.237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом ч.1 ст.129 наведеного кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.14 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, виходячи з приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

В силу норм ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018р. становить 1762 грн.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 грн) та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (616700 грн). З позовних заяв немайнового характеру з юридичних осіб справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 грн).

За подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви; касаційної скарги на рішення суду 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

На підставі платіжного доручення №6005741 від 26.06.2018р. Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» при зверненні до господарського суду Донецької області з розглядуваним позовом було сплачено 616700 грн, що узгоджується з вищенаведеними приписами закону.

Не погодившись із прийнятим господарським судом рішенням від 05.10.2018р. у справі №905/1302/18, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду апеляційної інстанції із вимогами про скасування прийнятного місцевим судом рішення в частині відмови у стягненні 34270074,62 грн інфляційних та прийняти нове рішення, яким наведені вимоги задовольнити.

На підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги заявником було представлено платіжне доручення №6009218 від 16.10.2018р. на суму 771076,80 грн.

При цьому, з огляду на наведені вище положення закону, враховуючи, що скаржником (позивачем) подано заяву про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (оспорюваної суми інфляційних) в розмірі 34270074,62 грн, при зверненні до Східного апеляційної господарського суду з цією скаргою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 771076,68 грн (34270074,62 грн * 1,5% * 150%).

Водночас, оскаржуючи постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. в частині відмови у стягненні 51222169,51 грн інфляційних втрат, Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було сплачено за подання касаційної скарги судовий збір в розмірі 1344700 грн (платіжне доручення №7000088 від 08.01.2019р.).

Разом з цим, враховуючи приписи ст.4 Закону України «Про судовий збір», з огляду на те, що при зверненні до суду із касаційною скаргою на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, при зверненні до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із вимогами про перегляд постанови суду апеляційної інстанції в частині оспорюваної суми інфляційних в розмірі 51222169,51 грн сплаті підлягав судовий збір на рівні 1233400 грн (616700 грн * 200%).

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 140653538,42 грн підлягають задоволенню частково (в сумі 93787262,23 грн), судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в загальній сумі 2621176,68 грн (616700 + 771076,68 + 1233400) підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням у частині, в якій провадження у справі залишено без розгляду, на позивача.

Одночасно, виходячи з того, що за подання апеляційної та касаційної скарг позивач на підставі платіжних доручень №7000088 від 08.01.2019р., №6009218 від 16.10.2018р. сплатив судовий збір у більшому розмірі ніж передбачено діючим законодавством (0,12 грн та 111300 грн), Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не позбавлено права та можливості звернутись до відповідних судових інстанцій з клопотаннями про повернення судового збору у переплаченому розмірі на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (83001, м.Донецьк, вул.Постишева, 68, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) інфляційні втрати 93787262,23 грн, а також судовий збір в сумі 371944 грн.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (83001, м.Донецьк, вул.Постишева, 68, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 514151,10 грн.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (83001, м.Донецьк, вул.Постишева, 68, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 822426,58 грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Залишити без розгляду позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» про стягнення інфляційних втрат, які нараховані на інфляційне збільшення боргу в сумі 79686936,81 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 21.11.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 02.12.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця