ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Справа№ 910/4086/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Буравльова С.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма "Вікос"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 р.

у справі № 910/4086/19 (суддя В.В. Сівакова)

за позовом Приватного підприємства Виробничо-комерційна

фірма "Вікос"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Екс"

про стягнення 35 587,32 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма "Вікос" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма "Вікос" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Екс" 35 587,32 грн збитків, завданих внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов`язань згідно договору доручення на перевезення вантажів автомобільним транспортом № Е-12/12/18 від 12.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в межах укладеного договору сторонами оформлено заявку на перевезення № 1 від 19.12.2018, предметом перевезення є запасні частини для обладнання, завантаження 19.12.2018, термін доставки 27.12.2018, адреса завантаження Німеччина, адреса розвантаження Київ,.18.12.2019 вантаж згідно специфікації № 2 від 17.12.2018 було передано відповідачу. 09.01.2019 Люблянським податковим і митним управлінням складено звіт № 8/2019 про митний огляд в Дорохуске (Польща), в якому зафіксовано відсутність товару та складено протокол невідповідностей між змістом вантажу та змістом митної декларації. 14.01.2019 на території Київської міської митниці ДФС складено експертний висновок № 1-41 Київської ТПП, в якому зазначено відсутність частини товару наведеного в специфікації № 2. У зв`язку з відсутністю необхідного позивачу товару, останнім було повторно закуплено леза (ножі) та доставлено відповідний вантаж іншим перевізником. Позивачем було направлено відповідачу претензію про відшкодування нанесеного збитку, на яку відповідачем надано відповідь, що останній своєї вини не визнає. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 35.587,32 грн збитків, що складаються з 17.998,72 грн вартості повторної купівлі ножів, 7.918,00 грн вартості повторної доставки вантажу, 3.600,00 грн, сплачених за висновок Торгово-промислової палати, 3.000,00 грн, сплачених за оформлення митної декларації, 2.763,50 грн - ПДВ, сплаченого на митниці, згідно декларації, 60,99 грн за нагадування та 246,10 грн відсотки по заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 року у справі № 910/4086/19 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма "Вікос" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 року у справі № 910/4086/19 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Також Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма "Вікос" просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 р. апеляційну скаргу Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма "Вікос" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Зубець Л.П., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 року у справі № 910/4086/19 та поновлено Приватному підприємству Виробничо-комерційна фірма "Вікос" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження та розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

27.08.2019 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 року у справі № 910/4086/19 без змін.

Розпорядженням № 09.1-08/4235/19 Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2019 р. для розгляду справи № 910/4086/19 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 справу №910/4086/19 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду. Роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

12.11.2019 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції справа № 910/4086/19 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

12.11.2018 між Приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма "Вікос", в якості покупця, та МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб , в якості продавця, укладено контракт № 1, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує обладнання для харчової промисловості та м`ясопереробки. Специфікація до обладнання, що поставляється, з цінами, наведені в додатках до цього контракту.

Відповідно до п. 8.1 контракту продавець гарантує відвантаження обладнання в експортну упаковку, щоб максимально забезпечити цілісність вантажу. Мета полягає в тому, щоб уникнути будь-якого пошкодження вантажу.

Маркування наноситься чітко на кожний ящик незмивною фарбою українською та німецькою мовами. Воно містить, у тому числі, наступні дані: розміри ящика, вага брутто, вага нетто.

Умовами п. 8.3 контракту передбачено, що відповідальність продавця не поширюється на неналежне поводження з товаром транспортною компанією.

Так, у специфікації № 2 від 17.12.2018 зазначено відомості щодо товару, який позивач мав намір придбати, а саме:

913-120 ніж 554*20*1,0 у кількості 40 шт., ціна Є/шт. 4,71, сума 188,3 Євро;

913-160 ніж 530*22*0,7 у кількості 40 шт., ціна Є/шт. 5,05, сума 202,0 Євро;

120-0015 стіл плечовий "короткий" у кількості 1 шт., ціна 203 Євро.

Загалом на суму 594,20 Євро.

За умовами п. 5.1 контракту покупець зобов`язаний не пізніше як через 45 днів після поставки обладнання на свій склад оплатити вартість обладнання.

З метою здійснення перевезення вказаного вантажу, 12.12.2018 між Приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма "Вікос" (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Екс" (експедитор, відповідач) було укладено договір-доручення № Е-12/12/18 на перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - договір-доручення), за умовами розділу 1 якого відповідач за дорученням і за рахунок коштів позивача надає послуги по організації перевезення вантажів в міжміських і міжнародних сполученнях посередництвом транспортних послуг перевізника, тобто організовує перевезення найманим транспортом за маршрутом, в казаним у разовій заявці, факсова копія затверджена печаткою має юридичну силу.

Відповідно до п. 2.2 договору-доручення відповідач зобов`язаний здійснювати перевезення згідно Правил перевезення вантажів за нормативами Міжнародної Конвенції Автомобільних перевезень та діючого законодавства України.

Строк поставки - 14 календарних днів з моменту загрузки авто (п. 2.8 договору-доручення).

19.12.2018 на підставі договору № У-12/12/18 між позивачем та відповідачем була узгоджена заявка на перевезення № 1, відповідно до якої відповідач взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (запасні частини для обладнання) за маршрутом: Кель (Німеччина) - Київ (Україна).

Відповідно до накладної про передачу ватажу № D706 від 18.12.2018 перевезення вантажу: запасні частини для обладнання вагою 11,2 кг за маршрутом: Кель (Німеччина) - Київ (Україна) здійснювалось Владиславом Скибою (уповноважена особа відповідача, що не заперечується відповідачем).

Отже, спір виник внаслідок того, що 09.01.2019 Люблянським податковим і митним управлінням складено звіт № 8/2019 про митний огляд в Дорохуске (Польща), в якому зафіксовано відсутність товару та складено протокол невідповідностей між змістом вантажу та змістом митної декларації. 14.01.2019 на території Київської міської митниці ДФС складено експертний висновок № 1-41 Київської ТПП, в якому зазначено відсутність частини товару наведеного в специфікації № 2. У зв`язку з відсутністю необхідного позивачу товару, останнім було повторно закуплено леза (ножі) та доставлено відповідний вантаж іншим перевізником. Згідно положень чинного законодавства у разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору, позивач зазначає, що обов`язок з відшкодування збитків в загальному розмірі 35 587,32 грн покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

За правовою природою договір-доручення №Е-12/12/18 від 12.12.2018 є договором транспортного експедирування.

За змістом ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частиною 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Отже, відповідальним перед клієнтом лишається експедитор, який, в свою чергу, має право в порядку регресу відшкодувати збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням обов`язків іншою особою, а також застосувати інші засоби відповідальності, що передбачені договором між експедитором та іншою особою або цивільним законодавством.

Таким чином, з огляду на положення ст. 932 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" відповідач як експедитор за договором-доручення № Е-12/12/18 від 12.12.2018 несе відповідальність за дії залучених ним третіх осіб, як за свої власні.

Судом встановлено, що під час проходження митного огляду вантажу, який відповідачем було прийнято до організації перевезення на підставі договору-доручення, виявлено та зафіксовано цілковиту відсутність товару, про що 09.01.2019 складено звіт № 8/2019 Люблінського податкового і митного управління про заможний огляд в Дорохуске (Польща), в присутності ОСОБА_2 (заявник товару), а також був складений протокол про невідповідність між змістом вантажу і змістом митної декларації, підписаний присутнім під час огляду представником відповідача А. Холярчук.

Крім того у протоколі зазначено дата і номер митного документа: 08.01.2019, відправник товару: МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб; реєстраційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 ; дані про товар: ножі для харчової техніки, вага 9 кг. Опис невідповідностей, встановлених в результаті перевірки: повна відсутність товару.

Відповідно до експертного висновку Київської торгово-промислової палати № І-41 від 14.01.2019, пред`явлено експерту один картонний ящик з гофрованого картону, стики клапанів якого та бокових стінок обклеєні полімерною клеєною стрічкою з маркуванням "MAJA". Вказаним висновком Київської торгово-промислової палати № І-41 від 14.01.2019 підтверджується, що у пред`явленому ящику фактично виявлено 1 стіл плечовий "короткий", без маркування, за заявою замовника експертизи, модель 120-0015. Товар надійшов згідно Інвойсу № 49247999 від 19.12.2018 та специфікації № 2 до контракту № 1 від 12.11.2018, назва та кількість якого:

913-120 ніж 554*20*1,0 кількість 0 шт.;

913-160 ніж 530*22*0,7 кількість 0 шт.;

120-0015 стіл плечовий "короткий" кількість 1 шт.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору поставки № 27/11/19 від 27.11.2018, укладеного позивачем з ТОВ "Глобінський м`ясокомбінат" (покупець), у позивача, як продавця, існувало зобов`язання з поставки товару відповідно до специфікації № 2 до цього договору, а саме: найменування товару: комплект ЗПП до шкурознмімальної машини, лезо 913-160/530 в кількості 40 штук; лезо 913-120/554 в кількості 40 штук; поворотний стіл у кількості 1 штуки. Загальна вартість товару 37.639,82 грн з ПДВ.

Тобто, саме це обладнання було замовлено позивачем у МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб за умовами контракту та специфікації до нього, і саме це обладнання зобов`язаний був доставити відповідач на умовах договору-доручення.

Відповідно до п. 5 специфікації № 2 до договору № 27/11/18 від 27.11.2018, строк поставки: 10.01.2019-14.01.2019. Виробник товару: МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб.

Так, для забезпечення поставки зазначеного товару на користь ТОВ "Глобінський м`ясокомбінат" позивач здійснив повторне замовлення та закупив у МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб на підставі контракту № 1 ножі, які були втрачені при перевезенні за умовами договору-доручення, однак в цей раз позивач скористався послугами іншого експедитора - ТОВ "Форсаж Кинг" на підставі оформленої заявки № 22 від 17.01.2019, за маршрутом Кель (Німеччина) - Київ (Україна), вантаж: запчастини для обладнання, рахунок № 49248900, вага та об`єм: 7 кг брутто, 1 коробка, дата завантаження: 18.01.2019, строк доставки: 23.01.2019-24.01.2019, сума фрахта: 250,00 Євро, транспортний засіб: МАН НОМЕР_2, ПІБ водія: ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що ним здійснено повторну закупівлю ножів, однак зазначення здійснення цієї закупівлі як "повторна" є помилковим, оскільки позивачем в позовній заяві не зазначено та не подано відповідних доказів здійснення оплати поставки першої партії ножів, які було втрачено.

Надання ТОВ "Форсаж Кинг" послуг перевезення вантажу на підставі заявки № 51 від 17.01.2019 підтверджується наявним в матеріалах справи актом № ФК-51 здачі-прийняття робіт (послуг) на суму 7 918,00 грн.

Вказаний товар було поставлено позивачем покупцю - Товариству з обмеженою відповідальністю "Глобінський м`ясокомбінат" 24.01.2019, що підтверджується видатковою накладною № 57 на суму 37 639,82 грн.

З матеріалів вбачається, позивачем внаслідок повторного замовлення товару понесені витрати на закупівлю ножів моделі 913-120 ніж 554*20*1,0 в кількості 40 шт. та ножів моделі 913-160 ніж 530*22*0,7 в кількості 40 шт. загалом на суму 590,20 Євро (що в еквіваленті станом на 28.03.2019 становить 17 998,73 грн), що підтверджується Інвойсом № 49248900 від 14.01.2019 та платіжним дорученням в іноземній валюті № 2 від 30.01.2019.

Позивачем також понесені витрати по оплаті висновку торгово-промислової палати № І-41 від 14.01.2019 в сумі 3 600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4133 від 15.01.2019.

У зв`язку з необхідністю купівлі вищевказаних ножів, позивачем були понесені наступні супровідні витрати:

- витрати по оплаті вартості доставки вантажу на підставі заявки № 22 від 17.01.2019 в сумі 7 918,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4169 від 25.01.2019;

- витрати по оформленню митної декларації в сумі 3 000,00 грн, що підтверджується актом надання послуг № 18 від 24.01.2019 та платіжним дорученням № 4168 від 25.01.2019;

- витрати з ПДВ, сплаченого на митниці згідно декларації № UA1002/2019/085182 від 18.01.2019 в сумі 2.763,50 грн, що підтверджується довідкою № 69 від 13.03.2019 та митною декларацією № UA1002/2019/085182 від 18.01.2019.

Окрім цього позивачем до завданих збитків включено витрати за нагадування - 2,00 Євро та відсотки по заборгованості в сумі 8,07 Євро (що в еквіваленті загалом становить 307,09 грн).

Позивач листом № 24 від 16.01.2019 повідомив відповідача про виявлення втрати вантажу просив надати звіт про проведену роботу та повідомити чи буде проведено відшкодування за недопоставлений товар.

Відповідач у відповідь на вказаний вище лист повідомив, що питання відшкодування товару буде вирішено за наявності всіх необхідних документів для його розгляду, в тому числі документів, отриманих від перевізників, що безпосередньо здійснювали дане перевезення.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 37 від 28.01.2019 щодо необхідності відшкодування нанесеного збитку.

У відповідь на претензію відповідач вдруге повідомив, що питання відшкодування товару буде вирішено за наявності всіх необхідних документів для його розгляду, в тому числі документів, отриманих від перевізників, що безпосередньо здійснювали дане перевезення.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, що в ході перевезення першої партії вантажу, який прийнято відповідачем до організації перевезення на підставі договору-доручення мала місце втрата вантажу, у зв`язку з чим позивач здійснив повторне замовлення товару та доручив його доставку іншій особі, внаслідок чого позивачем понесено витрати у розмірі 35.280,23 грн.

Суд зазначає, що заявлена до стягнення сума збитків у розмірі 307,09 грн (2,00 Євро витрат за нагадування та 8,07 Євро відсотків по заборгованості) позивачем належними та допустимими доказами не підтверджена, оскільки відсутні докази сплати цих витрат.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 621 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов`язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на положення статті 224 Господарського кодексу України, статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Водночас, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018р. № 917/1651/16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що судом першоїі інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Частиною 8 статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розглянувши заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів встановила наступне.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма "Вікос" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до змісту ст. 126 ГПК до суду відповідачем було надано:

- попередній розрахунок наданих послуг;

- копія рахунку;

- копія платіжного доручення;

- акт приймання-передачі наданої правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До стягнення відповідачем за рахунок позивача заявлені витрати на професійну правничу допомогу на підставі Договору № 1-01/05/19 про надання правничої допомоги від 01.05.19., платіжного доручення № 204 від 22.08.2019р. оплата за надання правової допомоги на підставі договору № 1/05/19 від 01.05.19. та акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, в розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

5. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Враховуючи наведені вимоги закону та наявні докази в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 2 000,00 грн.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2019р. у справі № 910/4086/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма "Вікос" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 24.06.2019р. у справі № 910/4086/19 без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма "Вікос".

3. Стягнути з Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма "Вікос" на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Екс" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

4. Матеріали справи № 910/40862/19 повернути до Господарського суду м. Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 10.12.2019р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.І. Буравльов