ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2019 р. Справа№ 910/8265/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.09.2018

у справі №910/8265/18 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 106 214, 14 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (далі - ПАТ "СК "Країна", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач) про стягнення з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 94 790,00 грн., пеню у сумі 3 840,94 грн. та штраф у сумі 7 583,20 грн., а всього - 106 214, 14 грн.

У обґрунтування позову ПАТ "СК "Країна" зазначає, що відповідно до умов договору № 13092017/1 від 13.09.2017 позивачем була здійснена попередня оплата відповідачу у розмірі 50 % від суми обумовлених сторонами послуг зі створення комплексного портального рішення для он-лайн просування страхових продуктів. Однак, ФОП ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання та вказані послуги не виконав, тому сплачені кошти мають бути повернуті позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 позов Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 106 214, 14 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" попередню оплату у сумі 94 790 (дев`яносто чотири тисячі сімсот дев`яносто) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 572 (одна тисяча п`ятсот сімдесят дві) грн. 48 коп. У решті позовних вимогах - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8265/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням судом норм процесуального та матеріального права. Зазначає при цьому, що на момент розгляду справи відповідач тимчасово проживав зі іншою адресою, а тому не отримував ні претензії від відповідача, ні ухвали про відкриття провадження, ні позовної заяви із додатками, ні оскаржуваного рішення по справі, що підтверджується матеріалами справи.

Водночас до апеляційної скарги заявлено клопотання про допит свідків та клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Куксов В.В., суддів Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 в клопотанні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8265/18 - залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

23.09.2019 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додані докази сплати удового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8265/18.

Відновлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8265/18.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8265/18.

Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8265/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

24.10.2019 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів розглянувши клопотання скаржника про долучення нових доказів до матеріалів справи та клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи, вважає за необхідне зазначити наступне.

В обґрунтування заявлених клопотань скаржник зазначає, що не знав про існування судового процесу, не отримував жодних документів, у зв`язку із тимчасовим проживанням за іншою адресою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судовою колегією встановлено, що всю поштову кореспонденцію судом першої інстанції було направлено на адресу, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1.

Аналізуючи доводи скаржника про неотримання ухвал суду першої інстанції, у зв`язку із проживанням тимчасово за іншою адресою, судова колегія зазначає, що направлення кореспонденції на адресу особи, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є належним повідомленням такої особи. А причини отримання кореспонденції залежали виключно від волевиявлення відповідача.

Враховуючи те, що скаржником не надано доказів неможливості подання доказів та клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, клопотання скаржника щодо приєднання нових доказів до апеляційної скарги та клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи залишаються без розгляду.

Щодо клопотання скаржника про допит свідків вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 88 ГПК України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини справи, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Твердження скаржника, що свідкам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відомі важливі обставини справи, а саме щодо виконання ними умов Договору №13092017/1, судовою колегією залишаються поза увагою, з огляду на безпідставність та необґрунтованість, у зв`язку із чим, колегія суддів дійшла висновку про залишення зазначеного клопотання без розгляду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 13.09.2017 між ПАТ "СК "Країна" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) був укладений договір про надання послуг зі створення комплексного портального рішення для он-лайн просування страхових продуктів № 13092017/1 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором доручає, а виконавець зобов`язується відповідно до завдання замовника надавати йому за плату послуги, загальний опис яких наведено у додатках до цього договору/

На підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг за цим договором сторонами укладається відповідний акт приймання-передачі послуг (п. 1.4 договору). Надання послуг, передбачених п. 1.1 договору здійснюється виконавцем протягом 90 календарних днів з моменту підписання цього договору або у інший термін, передбачений відповідним додатком або додатковою угодою (п. 2.1 договору). Сторони допускають порушення виконавцем строків виконання договору не більше, ніж на 5 робочих днів без застосування санкцій до виконавця (п. 2.3 договору).

Сторонами визначено, що на день підписання договору загальна вартість послуг становить 189 581,00 грн. без ПДВ. Замовник зобов`язаний оплатити послуги двома платежами, які повинні бути здійснені в наступному порядку: І платіж (попередня оплата) в розмірі 50 % від вартості послуги, вказаної у п. 3.1 цього договору, здійснюється авансом замовником виконавцю на підставі рахунку останнього протягом 5 банківських днів після підписання цього договору; ІІ платіж (остаточний розрахунок) у розмірі 50 % від вартості послуги, здійснюється після підписання сторонами акта (п.п. 3.1, 3.7 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору виконавець зобов`язаний надавати замовнику своєчасно та якісно послуги, передбачені п. 1.1 цього договору.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та закінчується 31.12.2017 (п.п. 10.1, 10.2).

Календарним планом до договору сторони погодили дату початку виконання робіт - 18.09.2017 та граничний строк їх виконання - 26.03.2018.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного договору та виставленого відповідачем рахунку № 13/09-1 від 13.09.2017, позивач перерахував на користь ФОП ОСОБА_1 попередню оплату у розмірі 94 790,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13149 від 25.09.2017/ У свою чергу, виконання відповідачем робіт мало бути здійснено до 26.03.2018/

Однак, до зазначеного договором строку відповідач не приступив до виконання обумовлених робіт, тому 11.05.2018 ПАТ "СК "Країна" звернулось до ФОП ОСОБА_1 з вимогою № 4418 повернути отриману попередню оплату у сумі 94 790,00 грн. Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач правомірно відмовився від отримання послуг за договором, оскільки виконавець не приступив до виконання робіт, тому одержана відповідачем сума авансу у розмірі 94 790,00 грн. має бути повернута позивачу.

Розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Згідно зі ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Положенням статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 846 ЦК України у договорі підряду встановлюються строки виконання роботи або її окремих етапів.

Згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин у справі та зважаючи на приписи чинного законодавства, судова колегія приходить до висновку, що позивач правомірно відмовився від отримання послуг за договором, оскільки виконавець не приступив до виконання робіт, тому одержана відповідачем сума авансу у розмірі 94 790,00 грн. має бути повернута позивачу. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо задоволення позовних вимогу в цій частині.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у сумі 3 840,94 грн. та штраф у сумі 7 583,20 грн. за прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Судова колегія зазначає, що з договору надання послуг вбачається, що пунктом 6.2 сторони погодили, що за порушення строків надання послуг, виконавець зобов`язаний сплатити замовнику пеню у розмірі 1 облікової ставки НБУ від суми своєчасно ненаданих послуг, за кожен день прострочення та штраф у розмірі 3 % від вартості відповідних послуг, якщо строк такого прострочення складає від 5 до 10 календарних днів. У випадку, якщо строк прострочення перевищує 10 календарних днів, розмір такого штрафу складає 10 % від вартості відповідних послуг кожні 10 календарних днів такого прострочення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що вказані штрафні санкції можуть бути застосовані лише у тому випадку, коли замовник погодився прийняти послуги та не відмовляється від їх виконання, при цьому очікує на належне їх надання. Натомість, у даному випадку позивач відмовився від подальшого надання відповідачем послуг, у зв`язку з чим просив повернути йому попередню оплату. Отже, у разі відмови замовника від надання послуг та їх прийняття, правові наслідки у вигляді стягнення пені та штрафу у цьому випадку не застосовуються, оскільки у виконавця відсутній обов`язок виконувати зобов`язання, а відповідно і нести відповідальність у вигляді неустойки за порушення строків надання послуг.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 3 840,94 грн. та штрафу у сумі 7 583,20 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

А тому, твердження скаржника щодо того, що відповідальним за оперативний зв`язок із замовником, був ОСОБА_4 , як стало відомо скаржнику, який тримав дружні зв`язки із відповідальними особами зі Страхової компанії, та домовився щоб грошові кошти були сплачені не на користь скаржника, а особисто ОСОБА_4 , судовою колегією залишаються поза увагою як необґрунтовані.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8265/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8265/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №910/8265/18 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/8265/18 повернути до господарського суду першої інстанції.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв