ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р. Справа№ 927/84/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Титарєва Г.І.
за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 02.12.2019
розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2019

у справі №927/84/16

за заявою Головного управління ДФС у місті Києві

про визнання кредиторських вимог до боржника по справі

до Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього

про визнання боржника банкрутом

за участю представників сторін:
від позивача:Не з`явились;
від відповідача:Не з`явились;

ВСТАНОВИВ

Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2018 викладено в наступній редакції "1. Визнати вимоги Головного управління ДФС у м. Києві в розмірі 1 447 721,03 грн. та 3 842,00 грн. судового збору. 2. Відхилити вимоги Головного управління ДФС у м.Києві в розмірі 1 097 280,66 грн. 3. Включити до реєстру вимог кредиторів вимоги Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код 39439980) у таких сумах та з зазначеною черговістю задоволення: 3 842,00 грн. - І черга задоволення, 1 447 185,81 грн. основного платежу - ІІІ черга задоволення, 535,22 грн. штрафу - VІ черга задоволення."

Не погоджуючись з винесеною постановою суду, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві подало апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2019, в якій просить скасувати ухвалу в частині вимог ГУ ДФС у м. Києві та направити справу для продовження розгляду до суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 розгляд апеляційної скарги залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 відкрито апеляційне провадження, призначено до розгляду.

Апеляційна мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначено, що поточні кредиторські вимоги які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можут пред`являться такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Представники всіх сторін у судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань до суду не направили. Про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду.

Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а часткова неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2019 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 припинено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства Трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього, боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

22 лютого 2019 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Головного управління ДФС у м. Києві про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 2 545 001,69 грн.

В обґрунтування заявлених кредиторських вимог заявник посилається на невиконання боржником зобов`язань по сплаті податків та зборів.

Визнаючи часткого кредиторські вимоги, суд першої інстанції з яким погоджується апеляційний господарський суд, виходив з наступного.

У відповідності з ст. 1 Закону про банкрутство, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; до грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Згідно ч. 1, 4 ст. 23 Закону про банкрутство, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

25 лютого 2016 року на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет було оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство боржника за № 28615.

Згідно ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури було оприлюднено на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України 21 грудня 2018 року за № 56488.

Згідно ст. 54, 58 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт, зокрема, заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації.

Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За змістом ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

У відповідності з ст. 113, 114 Податкового кодексу України, строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Підпунктами 266.10.1 та 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Згідно п. 287.3 та 287.10 ст. 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу (п. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України).

Отже, податковим законодавством передбачено спеціальний строк давності для звернення податкової інспекції до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу, який застосовується імперативно (в силу закону), на відміну від визначеної статтею 256 ЦК України позовної давності, наслідки спливу якої застосовуються лише за заявою сторони спору згідно частини 3 статті 267 ЦК України.

Як вбачається з поданої заяви та доданих до неї розрахунків кредиторські вимоги податкового органу в загальній сумі становлять 2 545 001,69 грн., у т.ч. 1 955 735,93 грн. основний платіж, 66 969,14 грн. штрафні (фінансові) санкції та 522 296,62 грн. пеня, а саме:

1 922 252,63 грн. - заборгованість по орендній платі з юридичних осіб, у т.ч. 1 388 717,03 грн. основний платіж, 53 373,92 грн. штрафні (фінансові) санкції та 480 161,68 грн. пеня.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заборгованості по даному податку податковим органом подано: податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік від 20.02.2014р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 323 329,05 грн.; податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 19.02.2015р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 57 822,83 грн.; податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 19.02.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 82 860,08 грн.; податкове повідомлення-рішення від 05.11.2015р. № на суму 12 211,09 грн. (штраф); податкове повідомлення-рішення від 12.12.2013р. № на суму 96 100,80 грн. (71 987,55 грн. основного платежу та 24113,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій); податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 18.02.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 144 509,49 грн.; податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 16.03.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 115 272,77 грн. (114 852,49 грн. основного платежу та 420,28 грн. штрафу); податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 16.03.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 40 250,06 грн. (40 149,69 грн. основного платежу та 100,37 грн. штрафу); податкове повідомлення-рішення від 23.03.2016р. № на суму 258,90 грн. (штраф); податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 20.02.2015, якою визначено податкове зобов`язання в сумі 77 478,66 грн.; податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 19.02.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в сумі 111 026,92 грн.; податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015р. № на суму 394,95 грн. (штраф); податкове повідомлення-рішення від 17.04.2015р. № на суму 12 395,73 грн. (штраф); податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 18.02.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в сумі 476 682,08 грн.; податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 30.05.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 19 851,14 грн. (19 836,57 грн. основного платежу та 14,57 грн. штрафу). За даними документами загальна сума вимог становить 1 570 444,55 грн., у т.ч. 1 520 535,41 грн. основний платіж та 49 909,14 грн. штраф.

Судом встановлено, шо із заявлених податковим органом вимог, зокрема 3 464,78 грн. штрафу є такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, 530 618,09 грн. основного платежу та 49 115,02 грн. штрафу - такими, що заявлені після закінчення встановленого ст. 102 Податкового кодексу України строку. Крім того, податкові повідомлення-рішення щодо визначення суми штрафу не містять доказів їх вручення/надсилання банкруту.

За таких обставин, вимоги, визначені податковим органом як заборгованість по орендній платі з юридичних осіб підлягає визнанню в загальній сумі 990 452,54 грн., у т.ч. 989 917,32 грн. основного платежу та 535,22 грн. штрафу.

Ці вимоги є поточними вимогами, оскільки виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство і підтверджуються: податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 19.02.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 82 860,08 грн.; податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 18.02.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 144 509,49 грн.; уточненою податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 16.03.2016, якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 115 272,77 грн. (114 852,49 грн. основного платежу та 420,28 грн. штрафу); уточненою податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 16.03.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 40 250,06 грн. (40 149,69 грн. основного платежу та 100,37 грн. штрафу); податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 19.02.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в сумі 111 026,92 грн.; податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 18.02.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в сумі 476 682,08 грн.; уточненою податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 30.05.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в загальній сумі 19 851,14 грн. (19 836,57 грн. основного платежу та 14,57 грн. штрафу).

12 168,52 грн. - заборгованість по податку на нерухоме майно (житлова нерухомість), у т.ч. 2 880,99 грн. основний платіж та 9 287,53 грн. пеня.

На підтвердження заборгованості по даному податку податковим органом подано: податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік від 18.02.2015р. якою визначено податкове зобов`язання в сумі 17 906,02 грн.; податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік від 15.02.2016р. якою визначено податкове зобов`язання в сумі 2 880,99 грн.

За даними документами загальна сума вимог становить 20 787,01 грн. (основний платіж) з яких підлягають визнанню 2 880,99 грн. як такі, що і були заявлені кредитором.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що ці вимоги є поточними вимогами, оскільки виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

587 992,16 грн. - заборгованість по земельному податку, у т.ч. 562 659,45 грн. основний платіж, 13 595,22 грн. штрафні (фінансові) санкції та 11 737,49 грн. пеня.

На підтвердження заборгованості по даному податку податковим органом подано: податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 18.02.2016р., якою визначено податкове зобов`язання в сумі 6 762,38 грн.; податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 № на суму 786,50 грн. (штраф); податкове повідомлення-рішення від 06.12.2016 № на суму 39,32 грн. (штраф); податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 19.02.2015, якою визначено податкове зобов`язання в сумі 321,80 грн.; податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 20.02.2015, якою визначено податкове зобов`язання в сумі 104 122,49 грн.; податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 22.02.2016, якою визначено податкове зобов`язання в сумі 447 622,60 грн.; податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 № на суму 241,13 грн. (штраф); податкове повідомлення-рішення від 17.04.2015 № на суму 12 528,27 грн. (штраф).

За даними документами загальна сума вимог становить 572 424,49 грн., у т.ч. 558 829,27 грн. основний платіж та 13 595,22 грн. штраф.

Із заявлених податковим органом вимог, зокрема 3 830,18 грн. недоїмки є такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, 104 444,29 грн. основного платежу та 12 769,70 грн. штрафу - такими, що заявлені після закінчення встановленого ст. 102 Податкового кодексу України строку. Крім того, податкові повідомлення-рішення щодо визначення суми штрафу не містять доказів їх вручення/надсилання банкруту.

За таких обставин, вимоги, визначені податковим органом як заборгованість по земельному податку підлягає визнанню в сумі 454 384,98 грн. (основний платіж).

Отже, ці вимоги також є поточними вимогами, оскільки виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, і підтверджуються податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 18.02.2016, якою визначено податкове зобов`язання в сумі 6 762,38 грн.; податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік від 19.02.2015р., якою визначено податкове зобов`язання в сумі 321,80 грн.; податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 22.02.2016, якою визначено податкове зобов`язання в сумі 447 622,60 грн.

4 103,63 грн. - заборгованість по податку на нерухоме майно (нежитлова нерухомість), у т.ч. 1 478,46 грн. основний платіж та 2 625,17 грн. пеня.

На підтвердження заборгованості по даному податку податковим органом подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік від 15.02.2016 якою визначено податкове зобов`язання в сумі 2,52 грн., яке підлягає визнанню.

Ці вимоги є поточними вимогами, оскільки виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Вимоги в сумі 1 475,94 грн. (основний платіж) судом першої інстанції правомірно відхилено як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Грошові вимоги кредитора в частині нарахованої пені в розмірі 522 296,62 грн. (в т.ч. і по надходженням від викидів в сумі 3 047,34 грн., рентній платі за спеціальне використання води в сумі 14 030,29 грн., транспортному податку в сумі 1 407,12 грн.) судом вірно відхилено повністю, оскільки частина цих грошових вимог була заявлена поза межами передбаченого ст. 102 Податкового кодексу України строку, а інша частина цих вимог була заявлена без врахування положень щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Так, частинами 1 - 3 та 7 ст. 19 Закону про банкрутство передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест "Київміськбуд - 1" імені М.П.Загороднього та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, враховуючи наведені вище факти та з врахуванням відповідних правових норм, кредитор не мав правових підстав для здійснення нарахування пені після 25.02.2016 на заборгованість минулих періодів, яка виникла до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Крім того, апеляційний господарський суд підтримує висновок місцевого господарського суду, що кредитором не було подано доказів, які підтверджували б факт виникнення податкового боргу по надходженням від викидів, рентній платі за спеціальне використання води та транспортному податку, на який нараховувалася пеня.

За таких підстав, апеляційний господарський суд оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання грошових вимог останнього у розмірі 1 447 721,03 грн. (1 447 185,81 грн. основного платежу та 535,22 грн. штрафу з наступним включенням їх до реєстру вимог кредиторів та про відхилення грошових вимог в сумі 1 097 280,66 грн. судом з підстав, наведених вище.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Проніна та інші проти України" від 18.07.2006 зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може прийматись як вимоги подавати детальну відповідь на кожний аргумент.

У рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" (заява № 8269/02) від 23.07.2009, Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише з підстав порушення незначних правил при розгляді та задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2019 у справі №927/84/16 залишити без змін.

Матеріали справи №927/84/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко

повний текст виготовлено 09.12.2019