ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа № 909/1254/14

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Мирутенка О.Л.,

Скрипчук О.С.,

секретар судового засідання: Лагутін В.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича б/н від 24.12.2014 (вх. № ЗАГС 01-05/290/15 від 15.01.2015),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 (повний текст рішення складено 18.12.2014, м. Івано-Франківськ, суддя Деделюк Б.В.)

у справі № 909/1254/14

за позовом: Прокурора Верховинського району, смт. Верховина Івано-Франківської області,

до відповідача-1: Голошинської сільської ради Івано-Франківської області, с. Голошино Верховинського району Івано-Франківської області,

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича, с. Пробійнівка Верховинського району Івано-Франківської області,

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідропауер», с. Голошино Верховинського району Івано-Франківської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міжнародної благодійної організації «Екологія-Право-Людина», м. Львів,

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.08.2010р., договору суборенди земельної ділянки від 15.10.2010р., приведення земельної ділянки площею 1,2914 га у попередній стан та повернення її Голошинській сільській раді.

за участю представників:

від апелянта/відповідача-2: ФОП Миронюк В.В., адвокат Олейник І.Ю. (ордер серії АС № 1001985 від 31.10.2019),

від прокуратури/позивача: прокурор Яворський Я.Т.,

від відповідача-1: не прибув,

від відповідача-3: не прибув,

від третьої особи: Шутяк С.В. (довіреність № 695 від 21.06.2018),

ВСТАНОВИВ:

В 2014 року Прокурор Верховинського району звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Голошинської сільської ради Івано-Франківської області, до Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідропауер» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.08.2010р., договору суборенди земельної ділянки від 15.10.2010р., приведення земельної ділянки площею 1,2914 га у попередній стан та повернення її Голошинській сільській раді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні договори є недійсними, оскільки укладені на підставі рішень сесій Голошинської сільської ради, які не виносились на голосування та прийняті без участі депутатів Голошинської сільської ради.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції ухвалою суду від 27.11.2014 залучено Міжнародну благодійну організацію «Екологія-Право-Людина» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 у справі № 909/1254/14 позов прокурора Верховинського району задоволено. Визнано недійсними договір оренди земельної ділянки від 16.08.2010 року, укладений між Голошинською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем Миронюком Валерієм Володимировичем, та договір суборенди земельної ділянки від 15.10.2010 року, укладений між Голошинською сільською радою, Фізичною особою-підприємцем Миронюком Валерієм Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідропауер". Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Миронюка Валерія Володимировича привести земельну ділянку площею 1,2914 га кадастровий номер 010010225 у попередній стан та повернути таку Голошинській сільській раді. Стягнуто з Голошинської сільської ради, Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідропауер" в дохід Державного бюджету по 1624 грн. судового збору.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з того, що земельна ділянка площею 1,2914 га у с. Голошино Верховинського району прис. Тарночки передана в оренду Фізичній особі-підприємцю Миронюку Валерію Володимировичу без відповідного рішення Голошинської сільської ради, оскільки в ході досудового слідства по кримінальному провадженню, зареєстрованому 25.06.2014 в ЄРДР за №0000102 за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, встановлено, що на сесіях Голошинської сільської ради рішення щодо виділення земельної ділянки ФОП Миронюку В.В. не приймались.

Окрім того, судом першої інстанції зазначено, що згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 01.07.2014 року, земельна ділянка площею 0,6324 га кадастровий №010010264, яка перебуває в суборенді ТзОВ «Гідропауер», частково розташована за межами Голошинської сільської ради (в межах території Путильського району Чернівецької області), а, відтак, передана Голошинською сільською радою в оренду ФОП Миронюку В.В. з порушенням вимог ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України.

Судовою колегією встановлено, що дане рішення суду першої інстанції від 11.12.2014 року було оскаржено Фізичною особою-підприємцем Миронюком Валерієм Володимировичем в апеляційному порядку. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2018 року, апеляційну скаргу апелянта було задоволено, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2014 року у справі № 909/1254/14 скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Прокуратури Івано-Франківської області на користь ФОП Миронюка В.В. 2436,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (том ІІ, а.с.87-98).

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду апеляційної інстанції було оскаржено в касаційному порядку Заступником прокурора Львівської області та Міжнародною благодійною організацією «Екологія-Право-Людина». За результатами касаційного перегляду даної справи, Верховний Суд 26.09.2018 року прийняв постанову, якою частково задоволив касаційні скарги Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" та Заступника прокурора Львівської області; скасував постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2018 р. Справу № 909/1254/14 передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том ІІ, а.с. 250-258).

Під час нового розгляду справи, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.05.2019 року у даній справі, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича було задоволено частково. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 у справі №909/1254/14 скасовано в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича повернути земельну ділянку площею 1,2914 га, кадастровий номер 010010225 Голошинській сільській раді. В цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаної позовної вимоги.

В частині позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.08.2010 року, укладеного між Голошинською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем Миронюком Валерієм Володимировичем; визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 15.10.2010р., укладеного між Голошинською сільською радою, Фізичною особою - підприємцем Миронюком Валерієм Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідропауер"; зобов`язання Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича привести земельну ділянку площею 1,2914 га, кадастровий номер 010010225 у попередній стан рішення господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2014р. у справі № 909/1254/14 - залишено без змін.

Судовою колегією встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції від 02.05.2019 року у справі № 909/1254/14 теж була оскаржена Фізичною особою-підприємцем Миронюком Валерієм Володимировичем в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 909/1254/14 касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 року у справі № 909/1254/14 задоволено частково. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 року у справі № 909/1254/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Верховний Суд у постанові від 29.08.2019 року зазначив, що судами не встановлено, а матеріали справи не містять матеріалів, що підтверджують, що рішення органу місцевого самоврядування, які стали підставою укладення спірного договору оренди земельної ділянки, були змінені або скасовані у встановленому порядку або на підставі рішення суду. При цьому за своєю правовою природою поняття "відсутнє рішення", тобто рішення, яке не приймалось уповноваженим органом та "рішення прийняте без дотримання встановленого порядку" є різними та тягнуть різні правові наслідки.

Верховний Суд у постанові від 29.08.2019 р. вказав, що апеляційний суд відхиляючи доводи ФОП Миронюка В.В. про те, що Голошинська сільська рада мала право розпоряджатися спірною земельною ділянкою, не надав жодної оцінки наявному у матеріалах справи витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2014 та листу Відділу у Верховинському районі Головному управлінню Держгеокадастру в Івано-Франківської області від 31.10.2018 №0-9- 0.22-66/102-18, згідно якого спірна земельна ділянка відповідно даних Державного земельного кадастру знаходиться в селі Голошино, Верховинського району, Івано-Франківської області, а межі територіально-адміністративних одиниць можуть не відповідати кадастровому зонуванню, що відображається на Публічній кадастровій карті України.

Верховний Суд зазначив, що «Разом тим, апеляційний господарський суд, не надав жодної оцінки доводам ФОП Миронюка В.В., викладеним у письмових поясненнях від 10.01.2019, що у межах кримінальної справи №340/832/14-к, ухвалою Косівського районного суду від 30.01.2018 закрито кримінальне провадження по обвинуваченню сільського голови Федорчака О.М за вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України».

При повторному розгляді справи судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Апелянтом суду апеляційної інстанції було подано письмові пояснення з урахування постанови Верховного Суду від 29.08.2019 року у даній справі та зазначено, що вказані рішення ніколи не були визнані недійсними (незаконними), а сама процедура їх прийняття не може бути підставою для визнання їх незаконними чи недійсними. Крім того, спірна земельна ділянка згідно даних з сайту Публічної кадастрової карти України знаходиться в Івано-Франківській області у Верховинському районі, а тому висновки суду першої інстанції, які викладені в рішенні від 11.12.2014 року щодо того, що частково спірна земельна ділянка знаходиться за межами Голошинської сільської ради не відповідає дійсності.

Прокурором Івано-Франківської області, суду апеляційної інстанції, подано пояснення в яких останній зазначає, що у даному спорі має місце факт неприйняття органом місцевого самоврядування рішення на підставі якого укладено спірний договір оренди землі, а не прийняття рішення без дотримання встановленого порядку.

Також прокурор звертає увагу на те, що Голошинська сільська рада на час укладення спірних договорів не була наділена повноваженнями щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки, оскільки розпоряджатись такою земельною ділянкою яка відноситься до об`єктів загальнодержавного значення в силу ст. 12 Земельного кодексу України та статті 51 Водного кодексу України наділений Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Третьою особою без самостійних вимог на предмет спору суду апеляційної інстанції 11 листопада 2019 року подано пояснення до матеріалів справи вх. № 01-04/6864/19, в яких останній погоджується з рішенням місцевого господарського суду від 11.12.2014 року у даній справі та просить дане рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/1254/14 розподілено до розгляду судді - доповідачу Данко Л.С. Введено до складу судової колегії суддів Мирутенка О.Л. та Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 12.11.2019 року.

З підстав наведених в ухвалі суду апеляційної інстанції від 12.11.2019 року розгляд даної справи було відкладено на 26.11.2019 року про що учасники справи були повідомлені.

В судове засідання прибув особисто Миронюк В.В. та представник апелянта/відповідача-2, доводи апеляційної скарги та письмових пояснень підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у апеляційній скарзі та письмових поясненнях, просить апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Прокурор в судове засідання прибув, проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у поясненнях, просить рішення суду першої інстанції від 11.12.2014 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від відповідача-1 та відповідача-3 уповноважений представник в судове засідання не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, хоча був повідомлений рекомендованою кореспонденцією про день, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи в судове засідання прибув, проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у поясненнях до матеріалів справи, надав усні пояснення, просив рішення суду першої інстанції від 11.12.2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи встановила наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, рішенням (сесії сільської ради 5-го демократичного скликання) Голошинської сільської ради Верховинського району від 22 червня 2009 року «Про надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування об`єкту земельної ділянки ПП Миронюку Валерію Воложимировичу" (том 1, а.с. 33), приватному підприємцю Миронюку В.В. ( п. 1 вирішальної частини рішення) надано дозвіл на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки на території населених пунктів Голошинської сільської ради в с.Голошино, прис. Тарночки, вздовж річки Білий Черемош, орієнтовною площею 3 га, для будівництва та обслуговування електростанції (малої ГЕС), як соціально-значимого об`єкту у розвитку регіону, призначеного для виробництва електричної енергії з використанням альтернативних, відновлюваних джерел енергії, в довгострокову оренду.

Рішенням Голошинської сільської ради Верховинського району № 7 від 25.10.2009 року «Про розгляд клопотання приватного підприємця Миронюка Валерія Володимировича» затверджено містобудівні обґрунтування малої ГЕС в с. Голошино Верховинського району Івано-Франківської області; затверджено матеріали погодження місця розташування земельної ділянки ПП Миронюку В. В. для будівництва та обслуговування малої ГЕС, розташованої вздовж річки Білий Черемош в с. Голошино; надано дозвіл ПП Миронюку В. В. на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду земельної ділянки площею 1,2914 га для будівництва та обслуговування малої ГЕС, розташованої вздовж річки Білий Черемош, що знаходиться в межах с. Голошино присілок Тарночки.

Рішенням Голошинської сільської ради Верховинського району № 2 від 18.07.2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду приватному підприємцю Миронюку Валерію Володимировичу» затверджено проект землеустрою та передано ПП Миронюку В.В. в довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку, яка знаходиться в с. Голошино прис. Тарночки вздовж річки Білий Черемош, площею 1,2914 га, для будівництва та обслуговування малої гідроелектростанції.

На підставі рішення сесії Голошинської сільської ради 5-го демократичного скликання від 16.08.2010 року «Про надання земельної ділянки в оренду в с. Голошино прис. Тарночки» між ФОП Миронюком В.В. (Орендар за договором) та Голошинською сільською радою Івано-Франківської області Верховинського району (Орендодавець - за договором), укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,2914 га кадастровий номер 010010225 для будівництва та обслуговування малої гідроелектростанції, яка знаходиться в с. Голошино, Верховинського району, прис. Тарночки (том 1, а.с. 20-23). Даний договір 16.08.2010 року зареєстровано у Верховинському ДЗК вул. Франка, 1, про що у книзі записів реєєстрації Договорів оренди землі вчинено запис за № 01 від 16.08.2010.

Рішенням Голошинської сільської ради Івано-Франківської області 5 скликання № 3 від 24.09.2010 року «Про передачу в суборенду частини земельної ділянки, що знаходиться в с. Голошино» надано ФОП Миронюку В.В. (орендар - за договором суборенди) згоду на передачу в суборенду частини земельної ділянки, яка належить йому на правах оренди згідно з договором від 16.08.2010, площею 0,6324 га Товариству з обмеженою відповідальністю «Гідропауер» - суборендарю за договором суборенди (далі - ТзОВ «Гідропауер») на ідентичних умовах без зміни цільового призначення.

На підставі рішення сесії Голошинської сільської ради від 15.10.2010 року між Голошинською сільською радою, ФОП Миронюком В.В. та ТзОВ "Гідропауер" укладено договір суборенди частини земельної ділянки, яка знаходиться в с. Голошино Верховинського району, площею 0,6324 га, для будівництва та обслуговування малої гідроелектростанції. Даний договір 15.10.2010 року зареєстровано у Верховинському ДЗК за реєстровим № 02 від 15.10.2010 р. (том 1, а.с. 24-27).

Судовою колегією на час розгляду апеляційної скарги встановлено, сторонами не доведено належними та допустимими доказами, що вищезазначені рішення органу місцевого самоврядування (том І, а.с. 30, 31-32, 33) були скасовані, відмінені та/або визнані недійсними, такі докази в матеріалах справи - відсутні. Не визнавалися вищезазначені рішення органу місцевого самоврядування, які стали підставою укладення спірного договору оренди земельної ділянки, у встановленому законом порядку недійсними (не чинними).

Належить також зазначити, що Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 909/1254/14 (пункт 5.9 абзац другий) однозначно встановлено, що «Судами не встановлено, а матеріали справи не містять матеріалів, що підтверджують, що рішення органу місцевого самоврядування, які стали підставою укладення спірного договору оренди земельної ділянки, були змінені або скасовані ц встановленому порядку або на підставі рішення суду».

З позовної заяви вбачається, що підставою для звернення прокурора з даним позовом слугувало те, що земельна ділянка площею 1,2914 га у с. Голошино Верховинського району прис. Тарночки передана в оренду без відповідного рішення Голошинської сільської ради, оскільки в ході досудового слідства по кримінальному провадженню, зареєстрованому 25.06.2014 року в ЄРДР за №0000102 за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, встановлено, що на сесіях Голошинської сільської ради рішення щодо виділення земельної ділянки ФОП Миронюку В.В. не приймались, а тому укладені договори оренди та суборенди земельної ділянки слід визнати недійсними.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права з урахуванням вказівок Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 909/1254/14, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є вимоги прокурора про визнання недійсними спірних договорів та зобов`язання привести земельну ділянку у попередній стан та повернути її сільській раді.

Відповідно до частини першої та частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, зокрема, що правочин не відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У постанові від 13.04.2016 р. у справі № 3-291гс 16 Верховний Суд України зазначив наступне: «Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК. Отже, ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину».

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (надалі - постанова № 11) визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі, коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов`язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності (п. 2.9. постанови № 11).

Правовідносини щодо оренди державного майна та майна, що перебуває в комунальній власності регулюються Цивільним та Господарським кодексами, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, ч. 1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В даному випадку судовою колегією встановлено, що спірні договори оренди та суборенди були укладені та зареєстровані на підставі рішень органу місцевого самоврядування, які є чинними та не скасованими у встановленому законом порядку, на що було звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2019 у даній справі.

Крім того, відповідно до частини першої, другої статті 116, частини першої статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на 2010 рік) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.9 ст. 93 Земельного кодексу України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваних договорів) укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.10, 11, 15 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» ( в редакції, чинний на момент прийняття Голошинською сільською радою рішень щодо спірної земельної ділянки) сесію сільської, селищної, міської ради відкриває і веде відповідно сільський, селищний, міський голова, а у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, - секретар ради. Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Протоколи сесій сільської, селищної, міської ради,прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За умовами статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" " (в редакції, чинній на момент прийняття Голошинською сільською радою рішень щодо спірної земельної ділянки) передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законом України визнаються незаконними у судовому порядку.

При цьому колегія суддів, з урахуванням вказівок Верховного Суду викладених у постанові від 29.08.2019, вважає за необхідне зазначити, що Конституційний суд України у рішенні №7-рп/2009 від 16.04.2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1 та 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Згідно з ч.ч.1, 2,3,10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Відповідно до п.6 Регламенту роботи Голошинської сільської ради (далі - Регламент) сільська рада з питань, що обговорюються, приймає рішення в межах, наданих їй Законом України «Про місцеве самоврядування», забезпечує їх виконання, здійснює контроль за впровадженням цих рішень в життя. Рішення сільської ради приймається більшістю від загальної кількості обраних депутатів ради, його підписує сільський голова, а в разі його відсутності - секретар сільської ради.

Відповідно до п.7 Регламенту кожна сесія сільської ради оформляється протоколом, який веде секретар сільської ради. До протоколу додаються рішення, прийняті сільською радою, письмові запити депутатів, список запрошених на сесію депутатів, список відсутніх депутатів. Протокол сесії сільської ради підписує сільський голова, у разі його відсутності - секретар сільської ради.

В матеріалах справи наявні протоколи сесій Голошинської сільської ради від 22.06.2009 року, від 25.10.2009 року, від 18.07.2010 року, від 24.09.2010 року, підписані головою та секретарем Голошинської сільської ради, з доданими списками присутніх на сесії депутатів, якими підтверджується включення до порядку денного, обговорення та прийняття Голошинською сільською радою рішень від 22.06.2009 року "Про надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування об`єкту земельної ділянки ПП Миронюку В.В.", від 25.10.2009 року «Про розгляд клопотання приватного підприємця Миронюка Валерія Володимировича», від 18.07.2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду приватному підприємцю Миронюку Валерію Володимировичу», від 24.09.2010 року «Про передачу в суборенду частини земельної ділянки, що знаходиться в с. Голошино».

Вказані рішення додані до відповідних протоколів сесій Голошинської сільської ради та підписані сільським головою, що узгоджується з положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування» і Регламенту роботи Голошинської сільської ради та спростовує твердження позивача про те, що на сесіях Голошинської сільської ради рішення щодо виділення земельної ділянки ФОП Миронюку В.В. не приймались.

З приводу посилання позивача та суду першої інстанції на встановлені в ході досудового слідства по кримінальному провадженню №0000102 факти підробки сільським головою Голошинської сільської ради рішень щодо виділення земельної ділянки ФОП Миронюку В.В., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 35 ГПК України (в редакції, чинній на момент винесення оскарженого рішення суду) вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відтак, преюдиційне значення для господарського суду законодавством було надано лише вироку суду, а не обставинам, встановленим в ході досудового слідства по кримінальному провадженню.

Натомість, відповідно до ч.6 ст. 75 ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент винесення оскаржуваного рішення, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року у справі №340/832/14-к ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 367 КК України («Службова недбалість») у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження.

При цьому, Косівським районним судом Івано-Франківської області встановлено, що ОСОБА_9, перебуваючи на посаді сільського голови с. Голошино Верховинського району Івано-Франківської області, порушив процедуру прийняття рішень на засіданнях сесій депутатів сільської ради (зокрема, при прийнятті рішень, що слугували підставою для укладення спірних договорів оренди земельної ділянки від 16.08.2010 та суборенди земельної ділянки від 15.10.2010), обравши свій спосіб проведення голосування (зачитував заяви, доповідав суть заяв та заслуховував виступи присутніх депутатів, після чого, в разі відсутності будь-яких заперечень, приймав позитивні рішення про задоволення заяв), чим порушив ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Однак, порушення процедури голосування при прийнятті рішень сільською радою не заперечує факту прийняття таких рішень та не може слугувати підставою для визнання недійсними договорів, укладених на підставі таких рішень, з мотивів відсутності волевиявлення ради на передачу земельної ділянки в оренду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку, відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Розглядаючи справи у спорах про визнання недійсними договорів оренди, суди повинні з`ясовувати питання чинності рішень (розпоряджень), на підставі яких було укладено такі договори (п.п. 2.24., 2.26 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»).

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 21 ЦК передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Відтак, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин i має обов`язковий характер для цих відносин.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене вище та зважаючи на те, що оспорювані договори оренди земельної ділянки від 16.08.2010 року та суборенди земельної ділянки від 15.10.2010 року укладені на виконання чинних рішень Голошинської сільської ради, а позивачем не заявлено вимог та не подано суду доказів визнання таких рішень незаконними чи їх скасування в судовому порядку, колегія суддів не вбачає підстав для визнання вказаних договорів недійсними з наведених позивачем підстав.

Крім того, недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Аналогічна позиція викладена у постанова Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 904/4167/16 та від 15.03.2018 у справі № 909/343/17.

З приводу посилання позивача на те, що актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 01.07.2014 року, встановлено, що земельна ділянка площею 0,6324 га, кадастровий №010010264, яка перебуває в суборенді ТзОВ «Гідропауер», частково розташована за межами Голошинської сільської ради (в межах території Путильського району Чернівецької області), а, відтак, передана Голошинською сільською радою в оренду ФОП Миронюку В.В. з порушенням вимог ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015 року у справі №876/4386/15 визнано дії Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області по організації, проведенню та оформленню перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок для будівництва і обслуговування міні ГЕС на території Голошинської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, що здійснювалися у липні 2014 року, протиправними.

При цьому, судом встановлено, що перевірка проведена контролюючим органом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому така є протиправною, як і її результати, викладені в акті від 01.07.2014 року.

За наведених вище обставин, судова колегія не може визнати акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 01.07.2014 належним та допустимим доказом у даній справі.

Окрім того, як вбачається з довідки Відділу Держземагенства у Верховинському районі Івано-Франківської області №02/11/097 від 20.05.2014 року, земельна ділянка кадастровий №010010264, яка перебуває в суборенді ТзОВ «Гідропауер» на підставі договору від 15.10.2010 року, розташована на території Голошинської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо наявної в матеріалах спарив заяви про застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає, що позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України , - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, позовна давність не підлягає застосуванню.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на все викладене вище в сукупності, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу ФОП Миронюка В.В. задоволити, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 у справі № 909/1254/14 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід відшкодувати за рахунок позивача.

При цьому, зважаючи на те, що відповідно до п.11 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) органи прокуратури звільнялись від сплати судового збору, судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції не стягується.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича задоволити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2014 року у справі № 909/1254/14 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. В задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Прокуратури Івано-Франківської області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 111, ) на користь Фізичної особи-підприємця Миронюка Валерія Володимировича (76736, Івано-Франківська обл., Верховинський район, с. Пробійнівка, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2436,00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Місцевому господарському суду видати накази.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Матеріали справи повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено та підписано 03.12.2019 року.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя О.Л.Мирутенко

Суддя О.С.Скрипчук