ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.19 Справа № 917/1150/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Сіроша Д. М., за участю секретаря судового засідання Бойченко Л. О., розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Заготівля та Зберігання"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівка-Агро"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ «ВТЛ Логістик»

про стягнення безпідставно отриманих коштів

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Німак Є. Ю., довіреність від 22.02.2018.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Заготівля та Зберігання" звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівка-Агро" про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 269940,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вказані грошові кошти були перераховані на рахунок Товариства помилково, оскільки між сторонами у справі відсутні будь-які договірні правовідносини.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечив, посилався на відсутність підстав для повернення коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки зазначені кошти переховувались на виконання договору купівлі - продажу сільськогосподарської продукції № 124416 від 26.04.2019.

27.09.2019 на виконання вимог ухвали від третьої особи надійшли належним чином завірені копії товарно - транспортної накладної від 17.05.2019 № 000042 та акту надання послуг № ВЛ0000724 від 20.05.2019.

20.11.2019 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника (вх. № 12804), також у клопотанні зазначає про відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами та відсутність оригіналів доказів, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення.

18.11.2019 позивач подав заяву свідка разом з клопотанням про поновлення процесуального строку, встановленого для подання заяви свідка.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте подане клопотання суд вважає необґрунтованим, виходячи з наступного. Ухвалою від 05.09.2019 суд відклав підготовче засідання на 03.10.2019, зобов`язав позивача відповідно до статті 90 Господарського процесуального кодексу України не пізніше ніж за п`ять днів до підготовчого засідання подати суду відповіді у формі заяви свідка на запитання, поставлені позивачем.

Зазначена ухвала направлена на адресу позивача 10.09.2019 та отримана відповідачем 18.09.2019.

Отже, позивач мав достатньо часу для подання відповідної заяви суду.

Також, слід зазначити, що відзив на позов з документами, необхідними для надання відповідей на питання, поставлені відповідачем, направлений відповідачем на адресу позивача 27.08.2019 (опис вкладення у цінний лист міститься в матеріалах справи, а. с. 54).

Наведені позивачем причини пропуску процесуального строку не є поважними.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд залишає заяву свідка без розгляду.

19.11.2019 від відповідача надійшла відповідь на відзив (вх. № 12744), в якій позивач зазначив, що жодних договорів, листів, специфікацій чи накладних, на які посилається відповідач, сторонами не укладалося та не узгоджувалося. Також вважає, що додані до відзиву документи не є достовірними доказами у розумінні статті 78 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 15.07.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 11:40 06.08.2019.

Ухвалою від 05.09.2019 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «ВТЛ Логістик».

Ухвалою від 10.10.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11:30 23.10.2019.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні, відповідно до частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

17.05.2019 ТОВ "Заготівля та Зберігання" помилково перерахувало кошти у розмірі 269940,00 грн на рахунок ТОВ "Коновалівка-Агро", а саме: на рахунок № НОМЕР_1 , код банку 300528, АТ "ОТП БАНК", що підтверджується платіжними дорученнями № 108 від 17.05.2019 на суму 192000,00 грн та № 112 від 17.05.2019 на суму 77940,00 грн.

Позивач стверджує, що зазначені перерахування є наслідком помилки бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Заготівля та Зберігання".

Як зазначає позивач, бухгалтер Занько Т. М. надає бухгалтерські послуги позивачу на підставі договору № 1005/19 від 10.05.2019 (а. с. 18). ОСОБА_1 17.05.2019 перерахувала на рахунок відповідача 269940,00 грн двома платежами помилково, оскільки була не обізнана щодо ведення позивачем своєї господарської діяльності.

Проте, як встановив суд, бухгалтерські послуги на підставі договору № 1005/19 від 10.05.2019 надавала інша особа - ОСОБА_2 . Пояснення щодо перерахування коштів також надавалися ОСОБА_2 (містяться в матеріалах справи, а. с. 17).

Матеріали справи не містять пояснень ОСОБА_1 , на які посилається позивач в обґрунтування позову та доказів перебування зазначеної особи в трудових відносинах з ТОВ "Заготівля та Зберігання".

Як стверджує позивач, підстав для перерахування грошових сум за вказаними платіжними дорученнями не було, жодних договорів між позивачем та відповідачем не укладалось, ніяких зобов`язань між сторонами не існувало, а отже і підстави для сплати коштів у сумі 269940,00 грн відповідачеві відсутні.

20.05.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 269940,00 грн. Проте, як зазначає позивач, вимога залишена Товариством без відповіді та задоволення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Згідно з статтею 1 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (стаття 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою № 22 від 21.01.2004 правління Національного банку України).

Відповідно до пункту 2.35 вказаної Інструкції, кошти, які помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.06.2018 у справі № 212/3593/16-ц, провадження 61-60св17, від 20.03.2019 у справі № 634/727/16-ц, провадження № 61-21749св18).

В обґрунтування позову позивач стверджує, що перерахування на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 269940,00 грн здійснено без жодних правових підстав, внаслідок помилки бухгалтера.

Проте 26.04.2019 як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір купівлі - продажу сільськогосподарської продукції № 124416 (копія договору міститься в матеріалах справи, а. с. 39 - 43).

Згідно з пунктом 1.1 зазначеного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець передає у власність Покупцеві, а покупець приймає та оплачу сільськогосподарську продукцію (надалі іменується Товар), найменування, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, загальна сума, термін поставки, умови поставки, місце поставки якого визначені в сторонами у специфікаціях до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Із специфікації від 26.04.2019 (а. с. 44) до зазначеного договору вбачається, що сторони домовились про поставку гірчиці. Загальна сума поставки - 544721,98 грн. Умови оплати - 100% передоплата.

Саме на виконання цих домовленостей (господарської операції) позивач і здійснив часткове виконання своїх зобов`язань щодо оплати Товару, сплативши 269940,00 грн із 544721,98 грн.

Крім того листом від 16.05.2019 вих. № 1 позивач звернувся до відповідача з вимогою відвантажити 25 тон гірчиці саме на виконання, укладеного договору (посилання на договір міститься в листі, а. с. 47).

В подальшому, відповідним листом (а. с. 48) позивач повідомив відповідача про те, що 17.05.2019, згідно з рахунком № 77 від 03.05.2019 вивезено 26 тон гірчиці. При цьому саме на цей рахунок містяться посилання у платіжних дорученнях, на підставі яких, як стверджує позивач, помилково перераховані відповідачеві кошти в сумі 269940,00 грн.

Також факт здійснення поставки Товару підтверджується товарно-транспортною накладною від 17.05.2019 № 000042 (а. с. 49), наданою на вимогу суду перевізником - ТОВ «ВТЛ Логістик» (третя особа у справі).

Як свідчить зазначена накладна Товар передано належному вантажооодержувачеві - ТОВ "Заготівля та Зберігання".

Зазначене спростує доводи позивача щодо відсутності з відповідачем будь-яких договірних зобов`язань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Суд встановив, що набуття майна (грошових коштів в сумі 269940,00 грн) відбулося відповідно до умов договору від 26.04.2019 № 124416, а саме: на виконання конкретних договірних зобов`язань.

Позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач, отримавши від позивача зазначені грошові кошти, зобов`язаний їх повернути з огляду на вiдсутнiсть правової підстави для їх набуття або збереження.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній обов`язок повертати, перераховані позивачем кошти в сумі 269940,00 грн, оскільки такі кошти набуто за наявності договірних правовідносин, тобто, за наявності відповідної правової підстави, а тому їх не може бути витребувано у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.

Зазначене є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 02.12.2019.

Суддя Д. М. Сірош