ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Справа № 915/1682/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.

представника позивача: Онищенко Л.В., наказ №50 від 04.03.2019,

представника відповідача: Баришнікова А.О., дов.№2 від 01.04.2019,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв

(54056, м.Миколаїв, просп.Миру, буд.62-А; ідент.код 08029523),

до відповідача: Приватного підприємства "Д.І.М."

(57116, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с.Михайлівка, вул.Садова, буд.16;

ідент.код 37969635),

про: стягнення заборгованості в розмірі 470045,49 грн за договором та розірвання договору.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог №3700 від 30.09.2019 (вх.№15396/19): стягнення 21111,03 грн пені, 1814,0 грн - 3% річних та розірвання договору,-

в с т а н о в и в:

03.07.2019 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд: 1) стягнути з Приватного підприємства "Д.І.М." заборгованість у розмірі 470045,49 грн, з яких: 455274,90 грн - заборгованість зі сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) по Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016 за травень - червень 2019 року, 13966,59 грн - пеня, 804,0 грн - 3% річних; 2) розірвати Договір про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством "Д.І.М.".

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на систематичне неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №11 від 29.07.2016 про спільний обробіток землі, з урахуванням додаткових угод до нього, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році), у зв`язку з чим утворився борг, на який позивачем на підставі п.11.4 Договору нараховано пеню, а також здійснено нарахування 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, та в зв`язку з чим, позивач також просить суд розірвати спірний Договір, оскільки вважає систематичне неналежне виконання відповідачем своєчасних розрахунків істотним порушенням спірного договору.

Ухвалою суду від 08.07.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 06.08.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Мавродієвої М.В. у відрядженні, підготовче засідання по справі призначене на 06.08.2019 - не відбулось.

14.08.2019 ухвалою суду розгляд справи призначено на 29.08.2019.

Ухвалою суду від 29.08.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 03.10.2019.

Ухвалою від 03.10.2019, за відповідними клопотаннями обох сторін, судом закрито провадження у справі в частині стягнення з Приватного підприємства "Д.І.М." основного боргу в розмірі 455274,90 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки судом було встановлено, що після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі відповідачем сплачено основну суму боргу в розмірі 455274,90 грн, що підтверджується випискою з розрахункового рахунку КЕВ м.Миколаїв від 24.07.2019, платіжним дорученням №518 від 24.07.2019 та актом звіряння розрахунків між КЕВ м.Миколаїв та ПП "Д.І.М." станом на 30.07.2019.

03.10.2019 судом відкладено підготовче засідання на 16.10.2019.

02.10.2019 від позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог №3700 від 30.09.2019 (вх.№15396/19), в якій останній просить суд: 1) стягнути з Приватного підприємства "Д.І.М." 21111,03 грн пені та 1814,0 грн - 3% річних; 2) розірвати Договір про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством "Д.І.М.".

Відповідно до п.2) ч.2 ст.46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст.42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що відповідно до п.2) ч.2 ст.46 ГПК України, позивач скористався своїм правом збільшити розмір позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги викладені в заяві №3700 від 30.09.2019 (вх.№15396/19 від 02.10.2019).

Відповідач у відзиві від 03.10.2019 заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні.

Заперечуючи проти нарахування пені, відповідач, зазначає, що умовами договору не визначено ані базу, ані ставку штрафних санкцій, тобто сторони в договорі не узгодили конкретний розмір штрафу, а тому позовні вимоги про його стягнення, за твердженням відповідача, задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про розірвання договору, відповідач вказує, що укладаючи договір про спільний обробіток землі, позивач розраховував отримувати щорічно суму коштів, що дорівнює його внеску, натомість в даний час передчасно говорити про те, що позивач позбавляється чогось на що він розраховував при укладенні договору, оскільки зобовязання виконується частинами і строк всіх платежів ще не настав. До того ж, відповідач вказує, що виконав повністю свої грошові зобовязання за спірним договором, а тому підстав для застосування ч.2 ст.651 ЦК України не вбачається.

Позивач у письмових поясненнях від 09.10.2019 зазначає, що зобов`язання, яке виникло між сторонами є саме грошовим, оскільки умовами договору передбачено обов`язок відповідача сплачувати на користь позивача щомісячно в рівних долях грошові кошти. Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено розмір пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ. Отже, саме вказані норми сторони договору заклали в п.11.4 договору. Нарахування пені в спірному випадку здійснено, виходячи подвійної облікової ставки НБУ. Відповідачем не подано власного контррозрахунку.

Що стосується заперечень відповідача стосовно розірвання спірного договору, то позивач вважає, що право звертатись з такими вимогами про розірвання договору у позивача є та воно є обґрунтованим самими обставинами справи та, зокрема тим фактом, що відповідач не лише уникає виконання основних зобов`язань, систематично допускаючи значні прострочення платежів та сплатою останніх лише після пред`явлення позовних вимог та відкриття судом відповідних проваджень, а усіма силами намагається уникнути сплати позивачеві штрафних санкцій.

Ухвалою від 16.10.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.11.2019.

06.11.2019 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 29.11.2019.

Під час розгляду справи представники сторін підтримали висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.

У судовому засіданні 29.11.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

29.07.2016 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв (сторона-1 за текстом договору) та Приватним підприємством «Д.І.М.» (сторона-2 за текстом договору) укладено договір №11 про спільний обробіток землі (далі - Договір) (арк.12-15), відповідно до умов якого з метою відпрацювання співпраці з підприємствами і залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності та життєздатності КЕВ м.Миколаїв, сторони за цим договором домовились про спільну діяльність і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані стороні-1 в безстрокове користування та можливостей сторони-2 спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація (п.1.1 Договору).

До спірного Договору між сторонами укладено додаткові угоди №1 від 12.08.2016, №2 від 07.04.2017 та №3 від 19.07.2018 (а.с.19-22).

Відповідно до п.6.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2) (а.с.21) внесок сторони-1 - вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 1192,86 га, згідно до Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 2731649,40 грн з урахуванням податків та зборів, що виникають в процесі виконання умов договору.

Внесок сторони-2 - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарський культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року (п.6.2 Договору).

Згідно п.7.1 Договору грошові та майнові внески сторін, а також майно, створене сторонами в результаті їх діяльності є їх спільною власністю. Земельна ділянка є власністю держави.

Відповідно до п.8.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2) прибуток, що отримується сторонами від спільної обробки землі, підлягає розподілу пропорційно понесеним фактичним затратам на вирощування сільськогосподарської продукції, при цьому сторона-1 в будь-якому випадку (окрім випадків, передбачених договором) повинна отримати прибуток у розмірі не менше частки та внеску, визначеному у статті 6 цього договору.

Додатковою угодою №2 від 07.04.2017 сторонами збільшено розмір земельної ділянки, яка залучається до спільної обробки, до 1192,86 га, та відповідно збільшено грошову оцінку вартості внеску КЕВ м.Миколаїв - ділова репутація і ділові зв`язки та складає 2731649,40 грн.

Згідно п.8.3 Договору (в редакції додаткової угоди №1) (а.с.19,20) фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки прибутку стороні-1 та утримання відповідно частки прибутку стороною-2. При цьому при нарахуванні та сплаті частки стороні-1 утримуються сума сплачених стороною-2 податків та зборів, які виникають у процесі виконання договору.

Відповідно до п.8.4 Договору (в редакції додаткової угоди №3) (а.с.22) сторони погодились, що сторона-2 має перераховує стороні-1 щомісячно, до 20 числа кожного поточного місяця, у рівних долях у строк до 20 грудня поточного календарного року грошові кошти на загальну суму, що дорівнює розміру внеску сторони-1, як дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році.

При цьому сторони домовились, що розподіл прибутку в 2018 році здійснюватиметься наступним чином: сторона-2, починаючи з 20.07.2018 та в подальшому до 20 числа кожного поточного місяця, здійснює перерахунок на розрахунковий рахунок сторони-1 грошових коштів у розмірі 1/12 частини внеску сторони-1, при цьому частина прибутку, в розмірі 6/12 часток від внеску сторони-1, що підлягає сплаті за січень - червень 2018 року, має бути перерахована стороною-2 до 20 вересня 2018 року. Кінцевим строком розподілу прибутку у 2018 році вважається 20 грудня 2018 року. За умов належного виконання зазначеного порядку розподілу прибутку сторона-2 набуває права самостійно та на власний розсуд розпоряджатись рештою результатів спільної діяльності.

Відповідно до п.11.4 Договору в разі порушення строку розрахунку зі стороною-1, сторона-2 зобов`язана сплатити на користь сторони-1 штраф у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Згідно до п.12.1 Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту укладення.

Відповідно до п.12.2 Договору (в редакції додаткової угоди №2) цей договір укладений строком на 9 сільськогосподарських років, тобто до 31.12.2025 року з обов`язковим щорічним узгодженням (індексацією) ціни внесків сторін за цим договором на кожний наступний сільськогосподарський рік в продовж строку дії договору. Зміна (збільшення, зменшення) розміру внесків сторін ґрунтується на рівні інфляції в країні на момент визначення розміру внесків. Обов`язкове щорічне узгодження (індексація) ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 січня кожного року один раз на рік та у разі зміни кількості площ землі, що обробляється. Індексація внесків сторін у 2016 та 2017 роках не проводиться.

Договір та додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками сторін.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Позивач вказує, що на порушенням умов Договору та вимог законодавства щодо виконання господарського зобов`язання, відповідач у повному обсязі не виконує своїх зобов`язань щодо дострокового розподілу прибутку, починаючи з січня 2019 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 1215824,70 грн. При цьому, заборгованість за січень - квітень 2019 року в розмірі 760549,80 грн є предметом позовної заяви заступника Військового прокурора Миколаївського гарнізону, поданої в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м.Миколаїв у справі №915/1499/19. В зв`язку з чим, підставою звернення до суду з зазначеною позовною заявою є подальше зростання дебіторської заборгованості контрагента за травень, червень 2019 року, внаслідок систематичного невиконання останнім своїх зобов`язань за договором.

У зв`язку з невиконання відповідачем обов`язків за договором, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями №979 від 27.02.2019, №1375 від 26.03.2019 та №1890 від 03.05.2019 року з вимогами сплатити заборгованість (а.с.23, 25, 27), які щоразу залишались без відповіді та без задоволення. Факт отримання вказаних претензій підтверджується відповідними копіями рекомендованих повідомлень про вручення (а.с.24, 26, 28).

Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати договірних внесків за травень, червень 2019 року становила 455274,90 грн.

Як встановлено судом вище, після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено оплату вказаної суми заборгованості.

Позивач в заяві про збільшення позовних вимог №3700 від 30.09.2019 (вх.№15396/19 від 02.10.2019) просить суд стягнути з Приватного підприємства "Д.І.М." 21111,03 грн пені та 1814,0 грн - 3% річних та розірвати Договір про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством "Д.І.М.".

В зв`язку з систематичним неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) позивачем на підставі п.11.4 Договору нараховано пеню, а також здійснено нарахування 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивач вважає, що вимога про розірвання договору обґрунтована самими обставинами справи та, зокрема тим фактом, що відповідач не лише уникає виконання основних зобов`язань, систематично допускаючи значні прострочення платежів та сплатою останніх лише після пред`явлення позовних вимог та відкриття судом відповідних проваджень, а усіма силами намагається уникнути сплати позивачеві штрафних санкцій.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими судом доказами, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Враховуючи положення ст.ст.11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатковою угодою №2 від 07.04.2017 сторонами збільшено розмір земельної ділянки, яка залучається до спільної обробки, до 1192,86 га, та відповідно збільшено грошову оцінку вартості внеску КЕВ м.Миколаїв до 2731649,40 грн.

Відповідно до п.8.4 Договору (в редакції додаткової угоди №3) (а.с.22) сторони погодились, що сторона-2 має перераховує стороні-1 щомісячно, до 20 числа кожного поточного місяця, у рівних долях у строк до 20 грудня поточного календарного року грошові кошти на загальну суму, що дорівнює розміру внеску сторони-1, як дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році.

При цьому сторони домовились, що розподіл прибутку в 2018 році здійснюватиметься наступним чином: сторона-2, починаючи з 20.07.2018 та в подальшому до 20 числа кожного поточного місяця, здійснює перерахунок на розрахунковий рахунок сторони-1 грошових коштів у розмірі 1/12 частини внеску сторони-1, при цьому частина прибутку, в розмірі 6/12 часток від внеску сторони-1, що підлягає сплаті за січень - червень 2018 року, має бути перерахована стороною-2 до 20 вересня 2018 року. Кінцевим строком розподілу прибутку у 2018 році вважається 20 грудня 2018 року. За умов належного виконання зазначеного порядку розподілу прибутку сторона-2 набуває права самостійно та на власний розсуд розпоряджатись рештою результатів спільної діяльності.

Таким чином, відповідач за умовами спірного договору зобов`язаний був до 20 числа кожного поточного місяця, здійснювати перерахунок на розрахунковий рахунок позивача грошових коштів у розмірі 1/12 частини внеску позивача, що складає 227637,45 грн (2731649,40 грн / 12).

Ухвалою від 03.10.2019, за відповідними клопотаннями обох сторін, судом закрито провадження у даній справі в частині стягнення з Приватного підприємства "Д.І.М." основного боргу в розмірі 455274,90 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки судом було встановлено, що після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі відповідачем сплачено основну суму боргу в розмірі 455274,90 грн, що підтверджується випискою з розрахункового рахунку КЕВ м.Миколаїв від 24.07.2019, платіжним дорученням №518 від 24.07.2019 та актом звіряння розрахунків між КЕВ м.Миколаїв та ПП "Д.І.М." станом на 30.07.2019.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст.625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 по справі №37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 3% річних в загальній сумі 1814,00 грн, а саме на 227637,45 грн заборгованості за травень 2019 року нараховано 1197,00 грн - 3% річних за період з 21.05.2019 по 24.07.2019, та на 227637,45 грн заборгованості за червень 2019 року нараховано 617,00 грн - 3% річних за період з 21.06.2019 по 24.07.2019.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, вважає його арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення 3% річних у сумі 1814,00 грн, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6 ст.231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що сторони самостійно в договорі погоджують розмір штрафних санкцій та порядок їх нарахування.

Відповідно до п.11.4 Договору в разі порушення строку розрахунку зі стороною-1, сторона-2 зобов`язана сплатити на користь сторони-1 штраф у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.4 Положення про основи процентної політики Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 21.04.2016 №277 з метою реалізації процентної політики Національний банк установлює такі процентні ставки: 1) облікову; 2) за інструментами постійного доступу Національного банку; 3) за депозитними сертифікатами Національного банку (далі - за депозитними сертифікатами); 4) за кредитами рефінансування.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про Національний банк України" облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (п.2.1 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

На підставі п.11.4 Договору позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 21111,03 грн за кожен день прострочення за період з 21.05.2019 по 24.07.2019, застосувавши подвійну облікову ставку НБУ.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, положеннями Закону передбачено погодження саме сторонами в договорі розміру пені, максимальний розмір якої не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, тобто в договорі сторони можуть погодити відповідальність за порушення грошового зобов`язання і в меншому розмірі.

В спірному випадку, з умов п.11.4 Договору неможливо встановити який розмір пені погодили сторони. Крім того, помилковим є погодження сторонами штрафу зі здійсненням нарахування за кожен день прострочення, оскільки штраф - це штрафна санкція, розмір якої встановлюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, тобто є одноразовим.

Враховуючи, що умовами п.11.4 Договору сторони не передбачили розмір та базу нарахування штрафної санкції, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій в розмірі 21111,03 грн. Отже, в цій частині позову слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про розірвання Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016 суд зазначає наступне.

Згідно ст.202 ГК України, господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управленої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з приписами ст.615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з умовами ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09 липня 2002 року N 15-рп/2002 справа N 1-2/2002, положення частини другої статті 124 Конституції України ( 254к/96-ВР ) щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Згідно з положеннями ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З аналізу вказаної статті суд робить висновок, що істотність порушення договору є позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору. Значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору має визначатися посилаючись на об`єктивні обставини. Так зміст договору може допомогти визначити очікування особи на які вона розраховувала при укладенні договору і які вона визначила об`єктивно погоджуючи його умови.

Позивач вказує, що вимога про розірвання договору обґрунтована самими обставинами справи та, зокрема тим фактом, що відповідач не лише уникає виконання основних зобов`язань, систематично допускаючи значні прострочення платежів та сплатою останніх лише після пред`явлення позовних вимог та відкриття судом відповідних проваджень, а усіма силами намагається уникнути сплати позивачеві штрафних санкцій.

Позивач вважає систематичне неналежне виконання відповідачем своєчасних розрахунків істотним порушенням спірного договору, так як, ціль спірного договору про спільний обробіток є саме залучення додаткових джерел фінансування для підтримки на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності та життєдіяльності КЕВ м.Миколаїв (п.1.1 Договору), що унеможливлюється, внаслідок порушення контрагентом за договором своїх основних зобов`язань щодо щомісячної сплати рівними частинами достроково розподіленого прибутку між сторонами.

Позивач вказує, що КЕВ м.Миколаїв є бюджетною установою та розпорядником коштів третього рівня, а отже забезпечення вчасного та в повному обсязі отримання надходжень до спеціального фонду державного бюджету Міністерства оборони України є однією з задач КЕВ м.Миколаїв, яку останній не має змоги виконати, в зв`язку з ненадійністю та несумлінністю контрагенту за договором.

Крім того, позивач зазначає, що з отриманих надходжень за спірним договором КЕВ м.Миколаїв щомісячно сплачує податок на землю, що стало визначальною підставою при укладені додаткової угоди №3 від 19.07.2018, якою передбачено саме щомісячний розподіл прибутку рівними частинами для отримання змоги КЕВ м.Миколаїв вчасної сплати обов`язкових платежів (податок на землю та ПДВ).

Таким чином, позивач стверджує, що не варто ігнорувати той факт, що розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору є важливим критерієм істотності порушення договору, при цьому мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, яка є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору.

Судом у даній справі встановлено факт невиконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) по Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016 за травень - червень 2019 року у порядку та строки погоджені сторонами.

До того ж, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2019 у справі №915/1499/19, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 19.11.2019, встановлено обставини щодо невиконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно сплати договірних внесків (дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році) по Договору про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016 за січень - квітень 2019 року у порядку та строки погоджені сторонами.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.75 ГПК України).

Вказані обставини свідчать про порушення відповідачем прав позивача та наявність у позивача правових підстав для розірвання договору у зв`язку систематичним та істотним порушенням умов договору з боку відповідача. Тому, суд погоджується з наведеними вище аргументами позивача стосовно наявності підстав для розірвання договору.

Заперечення відповідача з мотивів передчасності висновків позивача щодо позбавлення останнього на те, що він розраховував отримати при укладені спірного договору, оскільки зобовязання виконується частинами і строки всіх платежів за договором ще не настали, а також тим, що відповідач все ж таки виконав свої грошові зобов`язання за договором (хоч і з значним простроченням), судом відхиляються, оскільки спростовуються встановленими вище обставинами.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Д.І.М." (57116, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с.Михайлівка, вул.Садова, буд.16; ідент.код 37969635) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв (54056, м.Миколаїв, просп.Миру, буд.62-А; ідент.код 08029523) 1814,0 грн - 3% річних.

3. Розірвати договір про спільний обробіток землі №11 від 29.04.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством "Д.І.М.".

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Приватного підприємства "Д.І.М." (57116, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с.Михайлівка, вул.Садова, буд.16; ідент.код 37969635) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв (54056, м.Миколаїв, просп.Миру, буд.62-А; ідент.код 08029523) 1948,21 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 09.12.2019 року.

Суддя М.В.Мавродієва