ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м.Дніпро Справа № 908/807/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Кощеєва І.М., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

від відповідача: не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті", що діє в Україні через представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.11.2018 року, ухвалене колегією суддів у складі: головуючий суддя Проскуряков К.В., судді - Азізбекян Т.А., Мірошниченко М.В., повний текст якого складений 23.11.2018, у справі №908/807/18

за позовом Акціонерного товариства "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" (Турецька республіка), що діє в Україні через представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті", м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна транспортна компанія-1", Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС", м. Київ

про відшкодування шкоди у розмірі 2 929 831,10 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" (Турецька республіка), що діє в Україні через представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна транспортна компанія - 1" про відшкодування шкоди у розмірі 2 929 831,10 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги складаються зі збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2 929 831,10 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 378521 від 16.12.2017; постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2018 у справі №501/334/18, відповідно до якого водій ОСОБА_1 визнав свою вину; висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 06/03 від 06.03.2018, яким встановлено вартість матеріального збитку в розмірі 2 929 831,10 грн., спричиненого власнику катка дорожнього Bomag BW202 AD-4, реєстраційний номер НОМЕР_12 внаслідок ДТП; схему місця ДТП від 16.12.2017.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.11.2018 року у справі №908/807/18 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті", що діє в Україні через представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача 2 929 831,10 грн.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що факт пригоди за участю водія Відповідача не заперечувався в ході всього розгляду справи представником Відповідача, а формальні недоліки, допущені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову. З самого протоколу чітко вбачається, що водій Відповідача особисто зазначив, що не побачив дорожнього знаку.

Судом першої інстанції двічі було відмовлено в задоволенні клопотань про призначення судової автотехнічної експертизи із витребуванням справи про адміністративне правопорушення з Іллічівського міського суду Одеської області, що свідчить про однобічний підхід до вирішення даної справи. Питання про витребування матеріалів справи про адміністративне правопорушення з Іллічівського міського суду Одеської області взагалі залишилося невирішеним судом першої інстанції.

Не погоджується з висновком господарського суду, що експертне дослідження № 06/03 від 06.03.2018, проведене судовим експертом автотоварознавцем Булейко О.А., було здійснено відносно іншого транспортного засобу, а не відносно того, який фактично було пошкоджено.

Звертає увагу суду, що вина гр. ОСОБА_1 постановою Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 не спростована, обставини ДТП, встановлені Іллічівським міським судом Одеської області не спростовані.

Посилається на п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", відповідно до якого обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, на що суд уваги не звернув.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна транспортна компанія-1", у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що позиція позивача та п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", відповідно до якого обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, не узгоджується з приписами матеріального права (ст. ст. 22, 1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України).

Зауважує, що твердження Позивача, що належна йому спеціальна техніка отримала механічні пошкодження, не знаходять свого відображення в жодному документі, який міститься в матеріалах справи.

Заперечує проти долучення до матеріалів справи ордеру на право виконання робіт з поточного середнього ремонту на землях дорожнього господарства автодорога Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193 №1030 від 19.09.2017.

Відповідний ордер відсутній в матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та не був наданий в суді першої інстанції, хоча дане питання виникало неодноразово протягом всього розгляду справи.

Вважає, що експертне дослідження № 06/03 від 06.03.2018, проведене судовим експертом автотоварознавцем Булейко О.А., здійснено відносно іншого транспортного засобу, а не відносно того, який фактично було пошкоджено. Посилання позивача на наявність у висновку "іn коду" не підтверджується матеріалами справи, адже на жодному аркуші Висновку не зазначено такого "vіn коду".

Даний висновок судового експерта не доводить причинного зв`язку між подією, яку описує Позивач, та розміром шкоди, що вказана у висновку.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.12.2018 (у складі колегії суддів: Іванова О.Г. (головуючий, доповідач), Дарміна М.О., Кощеєва І.М.) відкрито апеляційне провадження за скаргою Позивача на рішення суду першої інстанції від 13.11.2018; судове засідання призначене на 21.01.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 витребувано з Іллічівського міського суду Одеської області матеріали справи № 501/334/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України; розгляд апеляційної скарги відкладений на 18.02.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2019 у справі №908/807/18 призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експерта поставлені наступні питання:

- Як повинен був діяти в даній ситуації, враховуючи дорожню обстановку, водій ОСОБА_1 згідно вимог Правил дорожнього руху України?

- Чи є невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України в діях водія вантажного автомобілю DAF д.н.з. НОМЕР_1 напівпричепом "KRONE" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , якщо так, то чи знаходяться вони в причинному зв`язку з подією зіткнення транспортних засобів?

- Чи відбулось пошкодження асфальтоукладника д.н.з. НОМЕР_3 (катка дорожнього Bomag BWAD02 AD-4, реєстраційний номер НОМЕР_4 ) саме внаслідок зіткнення з ним вантажного автомобіля DAF д.н.з. НОМЕР_1 напівпричепом "KRONE" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ?

- Чи мав водій ОСОБА_1 технічну можливість запобігти дорожньо-транспортну пригоду і зіткнення транспортних засобів?

- Чи були виставлені тимчасові дорожні знаки, бар`єри й інші технічні засоби організації руху згідно зі схемою, узгодженою із службою та органом безпеки дорожнього руху МВС України, відповідно до вимог СОУ 45.2-6:2006 та проектно-кошторисної документації, що передбачено пунктом 2 Ордеру №1030 від 19.09.2017 року, на ділянці автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193 станом на момент ДТП 16.12.2017 року?

- Чи були укріплені кам`яними матеріалами узбіччя в місцях стоянки механізмів та устаткування, а також у місцях з`їзду з дороги, що передбачено пунктом 2 Ордеру №1030 від 19.09.2017 станом на момент ДТП 16.12.2017 року?

- Чи були виконані вимоги підпункту 1.37 пункту 33.1 розділу 33 Правил дорожнього руху та інших підзаконних нормативно-правових актів, державних стандартів для перекриття ділянки автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193 станом на момент ДТП 16.12.2017 року?

- Якщо були порушення будь-яких Законів, підзаконних нормативно-правових актів, державних стандартів, які встановлюють обов`язкові до виконання приписи для перекриття ділянки автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193, то чи знаходяться такі порушення у причинно-наслідковому зв`язку з причиною ДТП, що сталася 16.12.2017 року?

- Чи можливо встановити точне місце ДТП, що сталася 16.12.2017 року, на підставі наявних матеріалів справи? Чи сталося ДТП 16.12.2017 року саме на ділянці автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро- Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193?

- Чи можливо встановити точне місце розташування дорожньої техніки, зазначеної на схемі місця ДТП, яка сталася 16.12.2017 року, на підставі наявних матеріалів справи?

Провадження у справі зупинено до повернення матеріалів цієї справи з висновком експерта.

13.05.2019 року на адресу суду надійшло клопотання Забуги О.В. - судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи.

З метою розгляду клопотання експерта, ухвалою суду від 14.05.2019 поновлено провадження у справі № 908/807/18 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 29.05.2019. Від сторін витребувані додаткові матеріали згідно переліку, наданого експертом у клопотанні, або запропоновано надати письмові пояснення з приводу неможливості їх подання.

Ухвалою суду від 29.05.2019 та листом від 16.07.2019 направлено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення судової автотехнічної експертизи наявні матеріали справи №908/807/18 та адміністративної справи № 501/334/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України, а також додаткові пояснення сторін щодо вихідних даних.

01.10.2019 Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України до Центрального апеляційного господарського суду повернуто справу № 908/807/18 з висновком експерта.

Ухвалою суду від 07.10.2019 поновлено провадження у справі № 908/807/18 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 04.11.2019.

04.11.2019 представником відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна транспортна компанія-1", адвокатом Зубковим А.В., до Центрального апеляційного господарського суду подано заяву про відвід головуючого судді Іванова О.Г.

За результатами розгляду поданої заяви про відвід, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу, в зв`язку з чим ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2019 провадження у справі № 908/807/18 зупинила на підставі п.5 ч.1 ст.228 ГПК України до вирішення питання про відвід колегії суддів, суддею, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.11.2019 заяву про відвід головуючого судді Іванова О.Г. визнано необґрунтованою та відмовлено в її задоволенні.

Ухвалою суду від 08.11.2019 поновлено провадження у справі № 908/807/18 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 27.11.2019.

Представники сторін, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 27.11.2019 не з`явились.

Натомість, 26.11.2019 представником Позивача (скаржника) адвокатом Грековим Д.В. подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано участю представника (адвоката) 27.11.2019 в судовому засіданні у Полтавському апеляційному суді в інтересах потерпілої сторони у кримінальному провадженні.

Крім того, 26.11.2019 представником Відповідача адвокатом Зубковим А.В. засобами електронного зв`язку подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано віддаленістю місця слухання справи від його робочого місця та від місцезнаходження відповідача, а також необхідністю отримання відповіді на адвокатський запит від 18.11.2019 для вирішення питання про призначення повторної судової дорожньо-транспортної експертизи.

Вказані клопотання не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач був завчасно повідомлений про час і місце розгляду судом справи, що підтверджується як клопотанням останнього, поданим до апеляційного суду, так і рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 906, відповідно до якого ухвала апеляційного суду від 08.11.2019 про призначення розгляду справи на 27.11.2019 отримана Позивачем 18.11.2018, тобто у строки, встановлені ч. 4 ст. 120 ГПК України.

Відповідач також був завчасно повідомлений про час і місце розгляду судом справи, що підтверджується як клопотанням останнього, поданим до апеляційного суду, так і рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 892, відповідно до якого ухвала апеляційного суду від 08.11.2019 про призначення розгляду справи на 27.11.2019 отримана Відповідачем 15.11.2018, тобто у строки, встановлені ч. 4 ст. 120 ГПК України.

Згідно з частиною 11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

За положеннями ч.1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Отже, представництво сторін у даній справі крім адвокатів Грекова Д.В. (представник Позивача) та адвоката Зубкова А.В. (адвокат Відповідача), можуть здійснювати як керівники сторін, чи члени виконавчого органу особисто (самопредставництво юридичної особи), так і інші представники за довіреністю, які мають статус адвоката.

Таким чином, зайнятість безпосередньо адвоката Грекова Д.В. у іншому судовому засіданні, не перешкоджала іншим особам прийняти участь у розгляді даної справи відповідно до ст. 56 ГПК України.

До того ж, представником Позивача окрім власне заяви про відкладення не надано жодних доказів необхідності та обов`язковості його участі у іншому судовому засіданні.

Крім того, ніщо не заважало представнику Відповідача адвокату Зубкову А.В. через віддаленість місця слухання справи від його робочого місця заявити клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Не отримання представником сторони відповіді на адвокатський запит не є підставою для відкладення розгляду справи.

В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.

В свою чергу, саме Позивач та Відповідач не забезпечили участі своїх представників (будь-якого, як в порядку самопредставництва, так і представником - зі статусом адвоката). Отже, вказані обставини є суто суб`єктивними, які залежали виключно від волевиявлення сторін, тому не можуть бути визнані поважними.

Зважаючи на тривалість апеляційного провадження, враховуючи, що повідомлені представниками сторін причини неявки не визнаються судом поважними, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги та про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

В судовому засіданні 27.11.2019 року Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частину постанову у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №378521, складеного 16.12.2017 о 09-00 год. поліцейським СРПП Запорізького РВП ст. сержантом поліції ОСОБА_2 , 16.12.2017 о 04-40 год., водій Товариства з обмеженою відповідальністю "МТК - 1" ОСОБА_1 , на автомобільній дорозі 11-08 сполученням Запоріжжя - Дніпро -Бориспіль, керуючи вантажним автомобілем DAF д.н.з. НОМЕР_5 з напівпричепом "KRONE" д.н.з. НОМЕР_2 , не витримав безпечну швидкість руху, не врахував дорожні умови, внаслідок чого скоїв наїзд на припарковану спецтехніку, а в тому числі каток д.н.з. (ТR) 172497, після чого каток продовжив некерований рух та скоїв наїзд на каток д.н.з. ( ТR ) НОМЕР_7 , після чого некерований каток продовжив некерований рух та скоїв наїзд на асфальто-збиральник "WERGEN" д.н.з. ( ТR ) 173280, після чого асфальто-збиральник продовжив некерований рух та скоїв наїзд на каток д.н.з. ( ТR ) 174666.

В цьому протоколі встановлено, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу DAF FT XF- 105.460, номерний знак НОМЕР_8 , який належить ТОВ "МТК-1".

Крім того, водій надав свої пояснення по суті порушення наступного змісту: у зв`язку із сильним туманом не побачив дорожнього знаку, з протоколом ознайомлений.

Колегія суддів констатує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про те, що будь-який колісний транспортний засіб, в тому числі спеціальна техніка, що належить АТ "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" отримала механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія Відповідача.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 06/03 від 06.03.2018, проведеного судовим експертом автотоварознавцем Булейко А.А., встановлено, що вартість матеріальних збитків, завданих власнику дорожнього катка Bomag BW202 AD-4, реєстраційний номер НОМЕР_4, з технічної точки зору, в результаті ДТП, в цінах станом на час звернення виконавця цієї експертизи, становить 2 929 831,10 грн.

У висновку також зазначено, що виклик зацікавлених осіб на огляд, при необхідності, у відповідності до нормативно-правових документів здійснює Замовник. Замовником було здійснено виклик другого учасника ДТП, ТОВ "Міжнародна транспортна компанія - 1", код 40926099 (67806, Одеська область, Овідіопільський район, СМТ Авангард, вул. Ангарська, 18-а (водій ОСОБА_1 , автомобіль: DAF FT XF- 105, г.н. НОМЕР_8 ) телеграмою на 09.02.2018 на 12:00 год. на огляд за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 22, але представник вказаної сторони на огляд в зазначений час та місце не прибув, тому огляд було здійснено без його участі.

Крім того, у висновку вказано, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням втрати товарної вартості на момент оцінки перевищує дійсну (ринкову) вартість КТЗ без урахування аварійних пошкоджень, отже, даний КТЗ відновлювати економічно недоцільно і вартість матеріального збитку, заподіяної власнику, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент проведення дослідження.

Судом встановлено, що у вказаному експертному дослідженні було проведено експертизу відносно дорожнього катка Bomag BW202 AD-4, реєстраційний номер НОМЕР_4, однак згідно з технічним паспортом будівельної техніки серії №446323 дорожній каток марки Bomag BW202 AD-4, який належить "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" зареєстровано за реєстраційним номером НОМЕР_4.

У постанові Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2018 у справі №501/334/18 встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями, які виразились в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. ОСОБА_1 свою вину визнав. Вина ОСОБА_1 підтверджується наданими суду доказами, а саме, - протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №378521 від 16.12.2017, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями.

Зазначеною постановою суду ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

26.03.2018 представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" звернулось до ТОВ "Міжнародна транспортна компанія - 1" з вимогою про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП 16.12.2017 в розмірі 2 929 831,10 грн. (а.с. 27, т.1)

Як пояснив відповідач, вказану вимогу ним було отримано, та пояснив, що ним було направлено відповідь №310 від 24.04.2018, в якій крім іншого просив надати інформацію, який саме із зазначених у постанові Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2018 асфальтоукладник або каток є колісним транспортним засобом марки - каток дорожній Bomag BW202 AD-4, реєстраційний номер НОМЕР_4. Однак, відповіді від позивача не отримав.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 у справі №501/334/18 при розгляді скарги ОСОБА_1 на постанову Іллічівського районного суду Одеської області від 13.03.2018 було встановлено, що "орган який склав протокол про адміністративне правопорушення та суддя суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог ст. 268, ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 277-2 КУпАП дотримались не в повному обсязі, - не надали належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, а також не встановили обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено про те, що автомобілі внаслідок ДТП отримали механічні пошкодження, що є обов`язковою ознакою наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Враховуючи вищенаведене вказаний протокол не може бути законною підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Зазначені порушення при складанні протоколу мали бути підставою для повернення судом першої інстанції для його належного дооформлення. Стаття 294 КУпАП позбавляє апеляційну інстанцію такого права. За таких обставин постанова судді підлягає скасуванню".

Вказаною постановою суду апеляційної інстанції поновлено ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову судді Іллічівського районного суду Одеської області від 13.03.2018, якою ОСОБА_1 визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - скасовано. Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУнАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що лише суд загальної юрисдикції наділений повноваженнями встановлювати наявність (відсутність) порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Отже, постанова Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 у справі №501/334/18 має преюдиціальне значення та врахована судом на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України при розгляді справи №908/807/18.

Посилання позивача на те, що протиправність поведінки особи, яка спричинила шкоду, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою, вина відповідача як підстава для настання відповідальності, підтверджуються постановою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2018 у справі № 501/334/18 є безпідставним, оскільки вказана постанова суду скасована постановою Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 у справі №501/334/18.

Оскільки у постанові Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 у справі №501/334/18 не встановлено факту протиправної поведінки та вини ОСОБА_1 під час скоєння ДТП, яка сталась 16.12.2017, то Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності в діях водія ТОВ "Міжнародна транспортна компанія - 1" ОСОБА_1 протиправної поведінки та його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом також враховано, що у протоколі та схемі про ДТП відсутні дані, які б підтверджували правомірність перебування техніки позивача у місці ДТП та позивачем не надано суду відповідного ордеру для огляду.

Також відсутні дані про освітлення техніки, яка перебувала на автомобільній дорозі 11 08 сполученням Запоріжжя - Дніпро - Бориспіль у місці ДТП, які б могли спростувати твердження відповідача, що він не мав змоги уникнути зіткнення.

Колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

За приписами частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки визначаються як втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); як доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами частини першої статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з частиною другою статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень частини першої статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи положення статті 22 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв`язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Щодо належності Відповідача.

У п. 33 постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц зазначено, що вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріалами справи підтверджено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю вантажного автомобіля DAF д.н.з. НОМЕР_5 з напівпричепом"KRONE" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Матеріалами справи підтверджено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Відповідачем, ТОВ "Міжнародна транспортна компанія-1", і виконував трудові (службові обов`язки). Дані обставини знайшли своє відображення у:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 378521 від 16.12.2017 у графі "місце роботи - МКТ-1 водій";

- особистих поясненнях водія ОСОБА_1 .

До того ж, дані обставини визнавалися учасниками справи та відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягали доказуванню.

Враховуючи те, що Відповідач, ТОВ "Міжнародна транспортна компанія-1", на момент дорожньо-транспортної пригоди володів транспортними засобами - вантажним автомобілем DAF д.н.з. НОМЕР_5 з напівпричепом "KRONE" д.н.з. НОМЕР_2 , використання, зберігання або утримання яких створює підвищену небезпеку, та фактично використовував їх у своїй господарській діяльності, а водій ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з Відповідачем та виконував трудові обов`язки, тому саме Відповідач, як роботодавець, повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків джерелом підвищеної небезпеки згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Щодо неправомірної (протиправної) діяльності (поведінки).

Як вже зазначено вище, постановою Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 у справі №501/334/18 постанову Іллічівського районного суду Одеської області від 13.03.2018, якою ОСОБА_1 визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - скасовано. Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно ч. 6 ст. 75 ГПК України (в редакції на момент винесення оскаржуваного рішення) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В той же час, відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України (в редакції Закону № 132-IX від 20.09.2019) обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, на час винесення даної постанови для колегії суддів постанова Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 р. у справі №501/334/18 взагалі не є обов`язковою, оскільки нею не притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення.

В той же час, для господарського суду на час винесення оскаржуваного рішення дана постанова була обов`язковою лише в питанні, чи мало місце порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого причинені механічні пошкодження транспортним засобам, що належать Позивачу, тобто чи мала місце подія правопорушення, та чи вчинено це порушення саме громадянином ОСОБА_1 , тобто чи є в діях ОСОБА_1 склад правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до якого не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

В той же час, Апеляційний суд Одеської області у постанові від 16.05.2018 у справі №501/334/18 встановив лише недоліки протоколу про адміністративне правопорушення та порушення судом першої інстанції вимог ст. 268, 245, 280 КУпАП при розгляді справи.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУнАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а не через відсутність події правопорушення чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

При цьому, колегія суддів констатує, що у зазначеній вище постанові судом не встановлено обставин дій чи бездіяльності громадянина ОСОБА_1 , стосовно якого ухвалена постанова, а саме не встановлено, чи мало місце порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого спричинено механічні пошкодження транспортним засобам, що належать Позивачу, тобто чи мала місце подія правопорушення, та чи вчинено це порушення саме громадянином ОСОБА_1 , тобто чи є в діях ОСОБА_1 склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

Через що, і для господарського суду вищезазначена постанова Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 у справі №501/334/18 не мала обов`язкового (преюдиціального) значення.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду, що постанова Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 у справі №501/334/18 має преюдиціальне значення та може бути врахована судом на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України при розгляді справи №908/807/18.

В той же час, господарський суд прийшов до правильного висновку, що протиправність поведінки особи, яка спричинила шкоду, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою, вина відповідача як підстава для настання відповідальності, які підтверджуються постановою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2018 у справі № 501/334/18 є безпідставним, оскільки вказана постанова суду скасована постановою Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 у справі №501/334/18, у якій суд апеляційної інстанції зазначив, що обставини ДТП встановлено неповно.

Таким чином, для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування за цим господарським спором, а саме:

- повних обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів сторін;

- як повинен був діяти в даній ситуації, враховуючи дорожню обстановку, водій ОСОБА_1 згідно вимог Правил дорожнього руху України;

- чи є невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України в діях водія вантажного автомобілю DAF д.н.з. НОМЕР_1 напівпричепом "KRONE" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , якщо так, то чи знаходяться вони в причинному зв`язку з подією зіткнення транспортних засобів,

виникла потреба у спеціальних знаннях, та висновок експерта інші засоби доказування замінити не можуть.

При цьому, метою призначення експертизи є не встановлення в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що є виключною компетенцією суду загальної юрисдикції при розгляді справи № 501/334/18, а вирішення питання про відповідність чи невідповідність дій водія вимогам Правил дорожнього руху України та про наявність чи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяною матеріальною шкодою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції двічі безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотань про призначення судової автотехнічної експертизи із витребуванням справи про адміністративне правопорушення з Іллічівського міського суду Одеської області.

Як зазначено вище, судом апеляційної інстанції призначено судову автотехнічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 1256/1257-19 від 09.08.2019:

- у заданій дорожньо-транспортній ситуації, водію автомобіля "DAF" р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом "KRONE" р.н. ВН 3900 ХК ОСОБА_1 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, необхідно було діяти відповідно до вимог дорожніх знаків, які зафіксовані на схемі, та п. 12.2, 12.3. Правил дорожнього руху України;

- оскільки водій автомобіля "DAF" з напівпричепом "KRONE" ОСОБА_1 у заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих вихідних даних, мав технічну можливість зупинити автомобіль "DAF" з напівпричепом "KRONE" до місця розташування "паркана- огорожі" на відстані 300 м, шляхом застосування екстреного гальмування (що регламентовано вимогами п. 12.3. Правил дорожнього руху України), а спецтехніка (катки) була розташована за "парканом-огорожею" (відносно напрямку руху автомобіля "DAF" з напівпричепом "KRONE"), то водій ОСОБА_1 тим паче мав можливість зупинити автомобіль "DAF" з напівпричепом "KRONE" до лінії розташування спецтехніки (катків), тим самим, запобігти зіткнення з катком "Bomag BWAD02 AD-4";

- оскільки у наданих на дослідження матеріалах справи, на момент проведення дослідження, відсутні вихідні дані про стан видимості у напрямку руху з робочого місця водія автомобіля "DAF" з напівпричепом "KRONE" (відстань від передньої частини автомобіля тягача "DAF" до місця, в якому з місця водія можна було чітко розпізнати межі елементів дороги), а визначити її експертним шляхом не надається можливим, тому вирішити питання, чи є в діях водія ОСОБА_1 невідповідності до вимог п. 12.2. Правил дорожнього руху України, які могли б знаходитись у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, експертним шляхом не надається можливим.

У заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності до вимог інформаційно-вказівних знаків "Схема об`їзду", "Напрямок об`їзду" та п. 12.3. Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою (зіткненню транспортних засобів);

- виходячи з того об`єму слідової інформації, яка зафіксована у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.12.2017, а також наданих на дослідження матеріалах справи, визначити експертним шляхом (згідно фабули питання): "Чи можливо встановити точне місце ДТП, що сталася 16.12.2017, на підставі наявних матеріалів справи?", не надається можливим.

З технічної точки зору, місце дорожньо-транспортної пригоди могло знаходитись на смузі руху автомобіля "DAF" р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом "KRONE" р.н. НОМЕР_2 , у межах розташування розриву розділового газону та кінцевого розташування автомобіля "DAF" р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом "KRONE" р.н. НОМЕР_2 .

Вирішити експертним шляхом питання:

- Чи були виставлені тимчасові дорожні знаки, бар`єри й інші технічні засоби організації руху згідно зі схемою, узгодженою із службою та органом безпеки дорожнього руху МВС України, відповідно до вимог СОУ 45.2-6:2006 та проектно-кошторисної документації, що передбачено пунктом 2 Ордеру №1030 від 19.09.2017 року, на ділянці автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193 станом на момент ДТП 16.12.2017 року?

- Чи були укріплені кам`яними матеріалами узбіччя в місцях стоянки механізмів та устаткування, а також у місцях з`їзду з дороги, що передбачено пунктом 2 Ордеру №1030 від 19.09.2017 станом на момент ДТП 16.12.2017 року?

- Чи були виконані вимоги підпункту 1.37 пункту 33.1 розділу 33 Правил дорожнього руху та інших підзаконних нормативно-правових актів, державних стандартів для перекриття ділянки автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193 станом на момент ДТП 16.12.2017 року?

- Якщо були порушення будь-яких Законів, підзаконних нормативно-правових актів, державних стандартів, які встановлюють обов`язкові до виконання приписи для перекриття ділянки автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193, то чи знаходяться такі порушення у причинно-наслідковому зв`язку з причиною ДТП, що сталася 16.12.2017 року?

- Чи можливо встановити точне місце ДТП, що сталася 16.12.2017 року, на підставі наявних матеріалів справи? Чи сталося ДТП 16.12.2017 року саме на ділянці автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро- Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193?,

не надається можливим, про що викладено в дослідницькій частині.

В дослідницькій частині висновку зазначено, що дослідження поставлених вище питань не вирішується в рамках проведення досліджень по спеціальностям 10.1 "Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди" та 10.4 "Транспортно-трасологічні дослідження". Дослідження по даним питанням можливо провести в рамках спеціальності 10.16 "Дорожньо-технічні дослідження".

Оскільки в Дніпропетровському НДІСЕ відсутні фахівці з даної галузі знань (по спеціальності 10.16), тому вирішити вищезазначені питання не надається можливим.

Таким чином, висновком експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 1256/1257-19 від 09.08.2019 встановлено, що оскільки водій автомобіля "DAF" з напівпричепом "KRONE" ОСОБА_1 у заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих вихідних даних, мав технічну можливість зупинити автомобіль "DAF" з напівпричепом "KRONE" до місця розташування "паркана- огорожі" шляхом застосування екстреного гальмування (що регламентовано вимогами п. 12.3. Правил дорожнього руху України), то водій ОСОБА_1 тим паче мав можливість зупинити автомобіль "DAF" з напівпричепом "KRONE" до лінії розташування спецтехніки (катків), тим самим, запобігти зіткнення з катком "Bomag BWAD02 AD-4".

У заданій дорожньо-транспортній ситуації, при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності до вимог інформаційно-вказівних знаків "Схема об`їзду", "Напрямок об`їзду" та п. 12.3. Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою (зіткненню транспортних засобів).

Отже, висновком експерта встановлена неправомірна (протиправна) діяльність (поведінка) Відповідача, яка знаходиться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою (зіткненням транспортних засобів).

У зв`язку з чим колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду про те, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях водія ТОВ "Міжнародна транспортна компанія - 1" ОСОБА_1 протиправної поведінки.

Твердження Відповідача про те, що він не мав змоги уникнути зіткнення через відсутність освітлення техніки, яка перебувала на автомобільній дорозі 11-08 сполученням Запоріжжя - Дніпро - Бориспіль у місці ДТП, з яким погодився господарський суд, спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №378521 від 16.12.2017 та схемою місця ДТП, на якій зафіксовано наявність штучного освітлення місця ДТП та наявність зовнішнього освітлення проїжджої частини в темний час доби.

При підписанні схеми місця ДТП водій ОСОБА_1 не заперечував щодо її змісту.

На підтвердження правомірності перебування техніки Позивача у місці ДТП Позивачем разом з апеляційною скаргою надано копію ордеру на право виконання робіт з поточного середнього ремонту на землях дорожнього господарства автодорога Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193 №1030 від 19.09.2017, яку просить долучити до матеріалів справи.

Відповідач проти даного клопотання про долучення нових доказів заперечив.

Щодо даного клопотання колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 2 ст. 164 ГПК України при поданні позовної заяви позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та у відповідності до п. 3 ст. 164 ГПК України у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

В підготовчому засіданні господарським судом було з`ясовано, чи було надано сторонами по справі всі наявні докази, однак, клопотання позивача щодо проведення експертизи та надання додаткових доказів також не було заявлено.

Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання копії ордеру до суду першої інстанції, апелянт зазначив, що питання наявності або відсутності ордеру виникло лише в останньому судовому засіданні 13.11.2018. Представником Позивача було зауважено, що даний документ має місце бути, та його може бути надано в наступному судовому засіданні. Однак, суд першої інстанції прийшов до висновку вирішити справу 13.11.2018 без відкладання справи для можливості надання суду вищезазначеного ордеру.

Господарський процесуальний кодекс допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

Під час розгляду справи судом першої інстанції Позивач не повідомляв суд про неможливість надання ордеру на право виконання робіт та не заявляв клопотань про необхідність в його отримані та долучені до матеріалів справи.

Таким чином, апелянтом не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції даного доказу, який просить долучити до справи на стадії апеляційного розгляду, як не надано і доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.

Відповідно до частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, у задоволені клопотання Позивача про долучення додаткових доказів слід відмовити; копія ордеру на право виконання робіт з поточного середнього ремонту на землях дорожнього господарства автодорога Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь на ділянці км 450+455-км 474+193 №1030 від 19.09.2017 колегією суддів до розгляду не приймається.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/3582/18 та від 04.04.2019 у справі № 918/329/18.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 165 ГПК України передбачено, що відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Також частина 4 ст. 165 ГПК України встановлює, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких гуртуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна транспортна компанія-1" не заперечувало проти такої обставини, як правомірність перебування техніки позивача у місці ДТП.

Таким чином, на даний момент Відповідач втратив право заперечувати проти даної обставини.

Висновок господарського суду про те, що у протоколі та схемі про ДТП відсутні дані, які б підтверджували правомірність перебування техніки позивача у місці ДТП, суперечить Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, оскільки даним нормативним актом не передбачено фіксування саме у протоколі та у схемі ДТП даних, які б підтверджували правомірність перебування автомобільної техніки у місці ДТП або даних про наявність/відсутність ордеру на право виконання ремонтних робіт.

Щодо вини учасника господарських відносин.

Як вже зазначалося, відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Отже, діяльність із використання, зберігання й утримання транспортного засобу, зокрема автобусу, має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", відповідно до якого обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки, якщо він не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, вина особи, яка завдала шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки презюмується.

Доводи Відповідача, що п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" не узгоджується з приписами ст. ст. 22, 1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України, обумовлені вільним тлумаченням даних норм матеріального права.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Таким чином, вина Відповідача, який здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, презюмується, та саме Відповідач відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідачем не доведено, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу Позивача.

Щодо збитків.

Як вбачається із положень ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

У свою чергу, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлюваного ремонту.

Таким чином, відповідно до вищевказаних норм реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В обґрунтування розміру шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки Позивачем було надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 06/03 від 06.03.2018, проведеного судовим експертом автотоварознавцем Булейко А.А., яким встановлено, що вартість матеріальних збитків, завданих власнику дорожнього катка Bomag BW202 AD-4, реєстраційний номер НОМЕР_4, з технічної точки зору, в результаті ДТП, в цінах станом на час звернення виконавця цієї експертизи, становить 2 929 831,10 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визначення розміру шкоди, суд першої інстанції послався на те, що згідно вищезазначеного експертного дослідження об`єктом дослідження був дорожній каток Bomag BW202 AD-4, реєстраційний номер НОМЕР_4, однак згідно з технічним паспортом будівельної техніки серії №446323 дорожній каток марки Bomag BW202 AD-4, який належить Позивачу зареєстровано за реєстраційним номером НОМЕР_4.

Дійсно друга цифра реєстраційного номеру дорожнього катка Bomag BW202 AD-4, зазначена у експертному дослідженні (8), відрізняється від другої цифри реєстраційного номеру дорожнього катка Bomag BW202 AD-4, яка зазначена у технічному паспорті будівельної техніки серії №446323 (6).

В той же час, на думку колегії суддів, дана обставина не свідчить, що експертне дослідження було здійснено відносно іншого транспортного засобу, а саме не відносно того транспортного засобу, який було зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 378521 від 16.12.2017 - катка д.н.з. ( ТR ) 172497, оскільки головною ідентифікуючою ознакою даного транспортного засобу є його ідентифікаційний номер - "vіn" код - 74, який зафіксовано у експертному дослідженні у розділі "Огляд та ідентифікація ТЗ" (т. 1 а.с. 15) та який повністю співпадає з серійним номером, зазначеним у технічному паспорті на каток марки Bomag BW202 AD-4 із реєстраційним номером НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 104).

Доводи відповідача про те, що наявність у автотоварознавчому дослідженні № 06/03 від 06.03.2018 "vіn" коду не підтверджується матеріалами справи, адже на жодному аркуші дослідження не зазначено такого "vіn" коду, спростовуються розділом "Огляд та ідентифікація ТЗ" дослідження, де чітко зазначений ідентифікаційний номер - "vіn" код колісного транспортного засобу - 74.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами Відповідача, що автотоварознавче дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку №06/03 від 06.03.2018 не доводить причинного зв`язку між подією, яку описує Позивач, та розміром шкоди, що вказана у висновку.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Згідно ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": 30.1. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 30.2. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у автотоварознавчому дослідженні № 06/03 від 06.03.2018 зазначено, що калькуляція розрахована не в повному розмірі через недоцільність подальшого розрахунку, так як вартість ремонту дорівнює ринковій вартості досліджуваного катка.

Отже, згідно висновку експерта транспортний засіб є фізично знищеним, оскільки вартість його ремонту дорівнює його вартості до ДТП, а тому розмір відшкодування матеріальної шкоди належної позивачу становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Проте, Позивачем при розрахунку позовних вимог не надано оцінки цій обставині, не встановлена вартість транспортного засобу після ДТП та, відповідно, не встановлена різниця між вартістю катка марки Bomag BW202 AD-4 до та після ДТП, що безпосередньо впливає на розрахунок суми збитку.

Через що встановлений Позивачем розмір збитків не відповідає вимогам ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Щодо причинного зв`язку між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками.

Як вбачається з матеріалів справи, старшим лейтенантом поліції Поляниця Д.В. складено схему місця ДТП, яка сталася 16.12.2017 о 04 год. 40 хв. на автомобільній трасі Запоріжжя - Дніпропетровськ.

Відповідно до пункту 4 розділу VIII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 на зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються: марка (модель) пошкодженого транспортного засобу; номерний знак транспортного засобу; власник (співвласник) транспортного засобу; серія та номер полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назва страхової організації, яка його видала, а у разі його відсутності - посвідчення відповідної категорії осіб, для яких наявність полісу не є обов`язковою; перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП; вид пригоди; кількість учасників ДТП; порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306; результати огляду на стан сп`яніння (у випадку його проведення); тип транспортного засобу. Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.

Судом встановлено, що на зворотному боці, наданої відповідачем копії схеми місця ДТП в порушення вимог зазначеної Інструкції, зазначено лише два транспортних засоби: DAF НОМЕР_1, KRONE НОМЕР_2, які належать відповідачу. Проте, на першій сторінці схеми місця ДТП зображено ще чотири транспортних засобів, належних позивачу.

Також відсутня інформація про пошкодження транспортних засобів позивача, не заповнено дані про вид пригоди, не зазначено кількість учасників ДТП, транспортних засобів та в графі "дані про пошкодження транспортних засобів підтверджує" міститься підпис тільки ОСОБА_1 .

Крім того, у схемі ДТП зафіксовано місця зіткнення транспортних засобів, однак, також не вказано жодних пошкоджень транспортних засобів, які належать позивачу.

Отже, в протоколі про адміністративне правопорушення та в схемі ДТП не зазначено про те, що каток "Bomag BWAD02 AD-4", р.н. НОМЕР_4 внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 1256/1257-19 від 09.08.2019:

- враховуючи об`єм вихідних даних, що стосуються комплексу пошкоджень на автомобілі "DAF" р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом "KRONE" р.н. НОМЕР_2 , який міститься у наданих на дослідження матеріалах справи та проведеного огляду пошкоджень катка "Bomag BWAD02 AD-4", слід дійти висновку, що на момент проведення дійсного дослідження визначити: 2Чи відбулось пошкодження асфальтоукладника р.н. 172497 (катка дорожнього "Bomag BWAD02 AD-4", р.н. НОМЕР_4 саме внаслідок зіткнення з ним вантажного автомобілю "DAF" р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом "KRONE" р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ?" не надається можливим.

На момент проведення дійсного дослідження у експерта відсутні достатній комплекс транспортно-трасологічних даних, які б дозволили спростувати або підтвердити обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тому, з технічної точки зору, експерт не виключає імовірність контактування катка дорожнього "Bomag BWAD02 AD-4", р.н. НОМЕР_4 з вантажним автомобілем "DAF" р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом "KRONE" р.н. ВН НОМЕР_11 , про що викладено в дослідницькій частині.

Отже, у своєму висновку експерт з технічної точки зору не виключає імовірність контактування катка з вантажним автомобілем Відповідача, однак, не встановив, що пошкодження асфальтоукладника відбулося саме внаслідок зіткнення з ним вантажного автомобіля Відповідача.

Також колегія суддів приймає до уваги, що в жодному документі, який міститься в матеріалах справи, не зазначено, що належна Позивачу спеціальна техніка отримала механічні пошкодження саме внаслідок ДТП за участю водія ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком господарського суд, що Позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджено, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою Відповідача, тому саме з цієї підстави, а також з підстави не встановлення точного розміру майнової шкоди заявлені позовні вимоги щодо відшкодування збитків, завданих водієм ТОВ "МТК-1" ОСОБА_1 в результаті експлуатації джерела підвищеної небезпеки майну Позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, через що мотиви для відмови у позові, зазначені у мотивувальній частині рішення, частково (щодо недоведеності в діях водія ТОВ "Міжнародна транспортна компанія - 1" ОСОБА_1 протиправної поведінки та його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди) не відповідають обставинам справи, апеляційний господарський суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу та змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Запорізької області від 13.11.2018 року у справі №908/807/18 в редакції цієї постанови; решту рішення - залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Позивача (заявника у скарзі) і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" (Турецька республіка), що діє в Україні через представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті", м. Львів на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.11.2018 року у справі №908/807/18 - задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Господарського суду Запорізької області від 13.11.2018 року у справі №908/807/18 - змінити в редакції цієї постанови, решту рішення Господарського суду Запорізької області від 13.11.2018 року у справі №908/807/18 - залишити без змін.

Судові витрати за подання позову покласти на позивача.

Судові витрати по справі Акціонерного товариства "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті", що діє в Україні через представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" за подання апеляційної скарги на рішення суду та за проведення експертизи у справі покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її оголошення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.12.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Березкіна