ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2122/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Колір-К"

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2019

по справі №916/2122/19

за позовом Приватного підприємства "Колір-К"

до Фізичної особи-підприємця Захарчишина Михайла Петровича

про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 68250,00 грн.,

(суддя першої інстанції: Петров В.С., дата та місце ухвалення рішення: 30.09.2019, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп. Шевченка, 29)

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року Приватне підприємство "Колір-К" (далі - ПП «Колір-К») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Захарчишина Михайла Петровича (далі - ФОП Захарчишин М.П.) про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 68250,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на помилкове перерахування відповідачеві грошових коштів на підставі рахунку-фактури №16/08/2017 від 16.08.2017.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 (суддя- Петров В.С.) у задоволенні позову ПП "Колір-К" до ФОП Захарчишина М.П. про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 68250,00 грн. відмовлено.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що кошти, отримані відповідачем як передплата і плата за товар, набуті за наявності правових підстав для цього, а тому не можуть бути витребувані згідно ст.1212 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд зазначив, що лише у разі відмови позивача від прийняття виконання неналежно виконаного зобов`язання з поставки товару, вказане зобов`язання припиняється і тоді у відповідача може виникнути зобов`язання з повернення сплачених позивачем коштів за вказаний кокіль.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПП «Колір-К» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 по даній справі скасувати та прийняти нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт не погоджується з рішенням місцевого господарського суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що суд неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що грошові кошти перераховані відповідачу помилково на підставі рахунку-фактури №16/08/2017 від 16.08.2017 за кокіль мод 1 та кокіль мод 2.

Апелянт вказує, що договір між ним та відповідачем на постачання продукції не укладався, продукція не поставлялася, а відтак грошові кошти вважаються набутими відповідачем безпідставно.

Лише після відкриття судом провадження по справі, відповідач, з метою неповернення помилково отриманих коштів, направив до позивача цінний лист з описом вкладення, в який вклав дві частини старої форми для лиття. В описі вкладення відпвідач зазначив, що це є кокіль мод 1 та кокіль мод 2 вартістю 100000,00 грн. На думку ПП «Колір-К», відповідач отримав кошти без достатніх правових підстав, тому зобов`язаний повернути майно на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2019 відкрито апеляційне провадження по справі №916/2122/19, вирішено розглянути апеляційну скаргу Приватного підприємства "Колір-К" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 по справі №916/2122/19 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.08.2017 ФОП Захарчишиним М.П. було виписано рахунок-фактуру №16/08/2017 про сплату 68250,00 грн. за кокіль мод 1 та кокіль мод 2.

При цьому господарський суд зазначає, що рахунок-фактура - це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони будуть поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Рахунок-фактура є основним документом, згідно з яким оплачуються отримані товари чи послуги відповідно до вказаних умов. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає виставлення певних сум до оплати покупцям за поставленні (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги.

Наразі судом встановлено, що у період з 16.08.2017 по 28.12.2017 ПП "Колір-К" на виконання вказаного вище рахунку-фактури відповідача № 16/08/2017 було перераховано на банківський рахунок останнього кошти на загальну суму 68250,00 грн. згідно наступних платіжних доручень:

-№1415 від 16.08.2017 на суму 30000,00 грн. з призначенням платежу "предоплата за кокіль 1 та 2 зг. рах. № 16/08/2017 від 16.08.17 без ПДВ";

-№1841 від 28.12.2017 на суму 38250,00 грн. з призначенням платежу "оплата за кокіль 1 та 2 зг. рах. № 16/08/2017 від 16.08.17 без ПДВ".

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що в подальшому (майже через півтора року) позивач направив відповідачеві вимогу від 07.03.2019 про повернення безпідставно перерахованих грошових коштів в сумі 68250,00 грн., в якій ПП "Колір-К" зазначив, що на підставі рахунку-фактури № 16/08/2017 останнім було помилково перераховано на рахунок ФОП Захарчишина М.П. грошові кошти в загальному розмірі 68250,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1415 від 16.08.2017 на суму 30000,00 грн. та № 1841 від 28.12.2017 на суму 38250,00 грн.

Посилаючись на те, що неправомірно набуті грошові кошти відповідачем не повернуто та не надано жодної відповіді на зазначену вимогу, позивач звернувся до суду із заявленим позовом про стягнення з відповідача помилково сплачених коштів в розмірі 68250,00 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст.ст. 202, 205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 1 ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно норм ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (ч. 8 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

З огляду на вищевикладене, враховуючи здійснення позивачем оплат на підставі виставленого рахунку-фактури №16/08/2017 на суму 68250,00 грн., оплата за кокіль здійснювалась двома платежами зі значним проміжком часу, зазначення позивачем в платіжних дорученнях «предоплата за кокіль» та «оплата за кокіль», судова колегія доходить висновку про фактичне існування між сторонами правовідносин, зокрема двосторонніх зобов`язань щодо надання відповідачем певних послуг, прийняття зазначених послуг позивачем та оплати їх вартості.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснивши оплату згідно виставленого відповідачем рахунку-фактури №16/08/2017 на суму 68250,00 грн., грошові кошти в розмірі 68250,00 грн. були сплачені позивачем на виконання договірних зобов`язань. Тобто, встановлені судом обставини підтверджують схвалення позивачем своїми діями укладення договору.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що жодне із платіжних доручень позивачем відкликано не було, як і не було відмови від договору на виготовлення кокілів, пояснень щодо необґрунтованості здійснення переказів та неправомірності набуття відповідачем коштів не наведено.

Враховуючи здійснення оплати позивачем попередньої виставленого відповідачем рахунку-фактури та отримання в подальшому товару, судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта стосовно того, що в описі вкладення зазначена вартість кокіля мод 1 та кокіля мод 2 в розмірі 10000,00 грн., а відтак ціна поставленого товару є саме 10000 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що визначення відповідачем оціненої вартості кокіля мод 1 та кокіля мод 2 в розмірі 10000,00 грн. не свідчить про вартість товару саме в зазначеній сумі, оскільки ціна договору була погоджена сторонами саме в розмірі 68250 грн., що підтверджується відповідним рахунком та його оплатою.

Крім того, позивачем було отримано товар, направлений відповідачем поштою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відправлення (а.с.52) і дана обставина не ПП «Колір-К» не оспорюється.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Так ст. 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Крім того колегія суддів зазначає, що за змістом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. А отже, кошти, отримані як оплата за виконання робіт за договором і набуті за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

З огляду на зазначене та наявні матеріали справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що направлений рахунок-фактура та оплата в подальшому цього рахунку з поставкою товару є спрощеною формою укладення договору між сторонами, отже, між позивачем та відповідачем утворились господарські зобов`язання, а тому грошові кошти в даному випадку набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставно набуте майно.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Приватного підприємства "Колір-К" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 по справі №916/2122/19 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 по справі №916/2122/19 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 -284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Колір-К" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 по справі №916/2122/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 по справі №916/2122/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: В.М. Головей

Г.П. Разюк