ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа № 909/768/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Мирутенка О.Л.,

Скрипчук О.С.,

секретар судового засідання: Лагутін В.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Захід» вих. № 409 від 10.10.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/3706/19 від 15.10.2019),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2019 року (повний текст рішення складено 24.09.2019, м. Івано-Франківськ, суддя Максимів Т.В.)

у справі № 909/768/19

порушеній за позовом

позивача: Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Захід», м. Долин Івано-Франківської області,

про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 31266,89 грн та стягнення судових витрат,

за участю представників:

від апелянта/відповідача: Гнатковська М.В. (довіреність вих. № 492 від 25.11.2019),

від позивача: не прибув,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Захід» страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 31266,89 грн.

Підставою для звернення з позовною заявою до суду слугувало настання страхового випаду в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку заподіяв водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, який перебував у власності відповідача та вину якого доведено постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.07.2016. Разом з тим, постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області, яка набрала законної сили було встановлено, що технічний стан забезпеченого транспортного засобу не відповідав вимогам Правил дорожнього руху, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди, а тому у позивача відповідно до положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 1172, 1191 ЦК України, виникло право зворотної вимоги до завдавача шкоди.

Відповідач заперечуючи вимоги позивача зазначив, що транспортний засіб пройшов передрейсовий технічний огляд; жодних несправностей вказаного транспортного засобу не виявлено, що підтверджується підписами механіка по випуску транспортних засобів та водія в журналі передрейсового технічного огляду автомобілів та напівпричепів, копія якого приєднана до матеріалів справи. Також вказав, що водій пройшов передрейсовий інструктаж водіїв на підприємстві, що підтверджується підписами особи, яка провела інструктаж і водія в журналі обліку передрейсових інструктажів водіїв, копія приєднана до матеріалів справи. Факт невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху не визнає, оскільки його не доведено, а саме не надано висновку експертизи про технічну несправність транспортного засобу.

Крім того, вказав що у п.4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначено, що страхова сума складає 100000 грн, що в повному обсязі покриває заявлену позивачем суму відшкодування.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.09.2019 у справі № 909/768/19 позов задоволено повністю, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 31266,89 грн страхового відшкодування в порядку регресу, а також 1921,00 грн судового збору.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, а тому відповідач, як власник транспортного засобу, водій якого визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є відповідальним за відшкодування позивачу понесених ним витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1191 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з вказаним рішенням господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Захід» звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду повністю та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, відповідач зазначає аналогічні підстави, які зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Крім того, апелянт стверджує, що оскільки експертизи про невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху не було зроблено, а отже не належним чином доведено, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Позивачем на апеляційну скаргу відповідача 11.11.209 за вх. № ЗАГС 01-04/6832/19 було подано відзив на апеляційну скаргу, в позивач заперечує доводи апелянта з аналогічних підстав зазначених у своїй позовній заяві. Разом з тим, позивач стверджує, що відповідачем не було надано доказів перевірки технічного стану транспортного засобу причепа, а лише тягача.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/768/19 розподілено до розгляду судді - доповідачу Данко Л.С. Введено до складу судової колегії суддів Мирутенка О.Л. та Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Захід» та розгляд апеляційної скарги ухвалою суду від 14.11.2019 року призначено в судовому засіданні на 26.11.2019 року.

В судове засідання прибув представник апелянта/відповідача, доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у позові повністю.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, на адресу суду позивачем 11.11.2019 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує доводи апелянта, мотивуючи тим, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування за пошкодження автомобіля в сумі 31266,89 грн в результаті настанням страхового випадку в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку заподіяв водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, який перебував у власності відповідача та вину якого доведено постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.07.2016, а тому у позивача відповідно до положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 1172, 1191 ЦК України, виникло право зворотної вимоги до завдавача шкоди.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Захід», як страхувальник та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як страховик було укладено договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі ТЗ), які оформлені полісами: № АЕ/5775923, № АЕ/7927271 від 25.10.15 року строком дії з 26.10.2015 р. до 25.10.2016 p., за якими забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Renault Premium д.н. НОМЕР_1 та причіп Kron SPD 24 д.н. НОМЕР_2 .

15.06.2016 року близько 19.30 год. в с. Брониця по вул. Дрогобицькій, Дрогобицького району Львівської області, керуючи тягачем «Renault Premium» д.н.з. НОМЕР_1 , причеп «Kron SPD 24» НОМЕР_2, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан, в наслідок чого під час руху автомобіля розірвало колесо задньої частини лівої осі причепа, яке влетіло в транспортний засіб «Fiat Dukato» н.з. НОМЕР_3 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальних збитків. Наведене вказує на порушення вимоги п.п. 2.3 а Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Fiat Ducato д.н. НОМЕР_3 був пошкоджений.

Зіткнення відбулося в результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.07.2016 року у справі № 343/1303/16-п, яка набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4, ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дані обставини також підтверджуються наявним в матеріалах справи документами, а саме: ремонтною калькуляцією №16-72050 від 01.07.2016, заявою ОСОБА_3 від 05.07.2016 на виплату, актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та страховим актом № 50 від 03.08.2016 (а. с. 17-18, 19, 22, 24).

Судовою колегією також встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Fiat Ducato д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, становила 31266,89 грн, яку позивачем було відшкодовано потерпілій особі, що підтверджується реєстром платежів до платіжного доручення № ЗР043113 від 04.08.2016 (а. с. 25/зворот).

Судом встановлено, що транспортний засіб, яким керував водій ОСОБА_1 належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Транс-Захід», дані обставини підтверджуються наказом №132/к від 01.07.2015 про прийняття на роботу, наказом №46/К/1 від 03.07.2015 про закріплення транспортного засобу за працівником та подорожнім листом вантажного автомобіля № 001308 від 13.06.2016, підписаних ТзОВ «Транс-Захід».

Отже, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом на законних підставах, у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору з відповідачем, який є законним володільцем вищевказаного транспортного засобу.

З урахуванням наведеного позивач вважає, що оскільки ним було здійснено виплату суми страхового відшкодування ОСОБА_3 в сумі 31266,89 грн, позивач 01.02.2019 року направив на адресу відповідача претензію вих.№50 про страхове відшкодування в порядку регресу на суму 31266,89 грн. Однак, станом на 23.07.2019 року страхове відшкодування від відповідача на рахунок позивача не надійшло, у зв`язку із чим позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування").

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Пункт п. 38.1.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду за певних умов, зокрема якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

З постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.07.2016 року у справі № 343/1303/16-п, яка набрала законної сили, вбачається, що технічний стан забезпеченого ТЗ не відповідав вимогам Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП.

В даній постанові суд встановив, що 15.06.2016 року в с. Брониця по вул. Дрогобицькій, Дрогобицького району Львівської області, водій ОСОБА_1 , керуючи тягачем «Renault Premium» д.н.з. НОМЕР_1 , причеп «Kron SPD 24» НОМЕР_2, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан, внаслідок чого під час руху автомобіля розірвало колесо задньої частини лівої осі причепа, яке влетіло в транспортний засіб «Fiat Dukato» н.з. НОМЕР_3 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а отже, порушив п.2.3 а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпЛП України.

Відповідно до п.2.3 а) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.07.16 року у справі № 343/1303/16-п встановлено порушення водієм ОСОБА_2 даного пункту Правил дорожнього руху України, що спричинило ДТП та пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до ч. 4, ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В зв`язку з настанням події, позивач 04.08.2016 року здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 31266,89 грн, що підтверджується реєстром платежів до платіжного доручення № ЗР043113 від 04.08.2016 (а. с. 25/зворот).

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т. ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія, як на цьому наполягає представник.

Отже, з урахуванням викладених вище положень Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме відповідач є особою, що відповідальна за шкоду, заподіяну власнику автомобіля «Fiat Dukato» н.з. НОМЕР_3, що належав ОСОБА_3 , а до позивача, як особи, що виплатила страхове відшкодування, перейшло право зворотної вимоги (регресу), яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення 31266,89 грн обґрунтованими, правомірними та такими, що підставно стягнені судом першої інстанції з відповідача в порядку регресу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вищевказане, необхідно зазначити, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини даної справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2019 року у справі № 909/768/19 - залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено та підписано 02.12.2019 року.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя О.Л.Мирутенко

Суддя О.С.Скрипчук