РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2019Справа № 910/11958/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва"

до Комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Печерського району м. Києва

про стягнення заборгованості в розмірі 198 315,52 грн.

Представники сторін:

від позивача: Адаменко І.І., ордер серія КС № 274866;

від відповідача: Панасенко О.Я., ордер серія ДН № 071753; Кравчук Л.В., директор.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва про стягнення заборгованості в розмірі 198 315,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлове приміщення загальною площею 1659,60 кв.м. за адресою м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36-в, використовується відповідачем, перебуває на балансі позивача та в обслуговуванні житлово-експлуатаційної дільниці "Печерська брама", в зв`язку з чим, власникам приміщень відповідно до законодавства України необхідно укладати з балансоутримувачем договір про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, відсутність якого, не звільняє відповідача від оплати вартості спожитих житлових послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

17.09.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.09.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.10.2019.

27.09.2019 представником відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

15.10.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 21.10.2019 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 04.11.2019.

24.10.2019 представником позивача подано відповідь на відзив.

04.11.2019 представником відповідача подано заяву про збільшення розміру судових витрат, заперечення на відповідь на відзив та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 04.11.2019 представники сторін з`явились, представник позивача подав додаткові пояснення на відзив до яких долучено ряд нових доказів, які судом до уваги не приймаються, оскільки позивачем не дотримано строків, встановлених ст. 80 ГПК України. При цьому, суд враховує, що будь-яких клопотань про продовження або поновлення процесуальних строків, означені пояснення, із обґрунтуванням неможливості подання таких доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від відповідача, не містять.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 18.11.2019.

14.11.2019 представником відповідача подано додаткові письмові пояснення.

15.11.2019 представником відповідача подано клопотання про визнання доказів недопустимими.

У судове засідання 18.11.2019 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.12.2019.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 02.12.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112, будинок № 36-В на бульварі Лесі Українки віднесено до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та передано на балансове утримання КП УЖГ «Печерська брама».

В подальшому рішенням Київської міської ради «Про удосконалення структури житлово-комунальним господарством міста Києва» № 270/270 від 09.10.2014 створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - позивач), якому передано на балансове утримання будинки підпорядковані КП УЖГ «Печерська брама».

У будинку № 36-В на бульварі Лесі Українки знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 1659,60 кв.м., яке використовується для розміщення жіночої консультації та згідно з розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації «Про пере закріплення нерухомого майна територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації» № 8 від 16.01.2014 знаходиться на балансі Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва (далі - відповідач).

Як зазначає позивач у позовній заяві, позивачем здійснюються нарахування відповідачу за надані послуги, враховуючи витрати позивача, на умовах Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, який був опублікований у випуску газети «Хрещатик» від 14.07.2015 № 99 (4695).

Позивач зазначає, що послуги підприємства мають собівартість, зокрема витрати на електроенергію, що необхідна для роботи ліфтового обладнання, освітлення місць загального користування, заробітну плату працівника підприємства, прибирання обладнання й витратних матеріалів, тощо.

За доводами позивача, відсутність юридичного факту відмови споживача від споживання послуг слугує підставою для визначення ціни за надані між споживачем та керуючими компаніями, як сторонами вже укладеного Договору, на час споживання споживачем відповідних послуг та свідчить про узгодженість ціни між сторонами.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» зазначає, що направлення на адресу споживача рахунків на сплату житлових послуг з зазначенням їх виду та вартості слід вважати офертою, а споживання споживачами послуг слід вважати акцептом.

Водночас, позивач зазначає, що станом на 01.08.2019 Договір між сторонами не укладено, оскільки жодних дій для укладення договору відповідачем вчинено не було.

При цьому, позивач також зазначає, що між КП УЖГ «Печерська брама» та відповідачем було укладено Договір на експлуатаційні витрати та комунальні послуг № 31014 від 02.01.2014, а отже відповідач був обізнаний про необхідність укладення Договору з позивачем.

Листом № 432-3151 від 27.06.2019 позивач звернувся до відповідача із Вимогою сплатити заборгованість у розмірі 187 322,32 грн., у відповідь на який, відповідач Листом № 862 від 04.07.2019 повідомив позивача, що між сторонами відсутні будь-які договірні зобов`язання щодо відшкодування експлуатаційних витрат та комунальних послуг стосовно нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, 36-В та жодних послуг відповідач від позивача не отримував, в зв`язку з чим, відповідач зазначив, що вимога позивача відхилена як необґрунтована.

Позивач зазначає, що у відповідності до розрахунку заборгованості станом на 19.08.2019 за відповідачем обліковується заборгованість за експлуатаційними послугами за період з 05.05.2015 по 31.08.2019, яка складає 198 315,52 грн., в зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись з позовом до суду.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що Договір укладений між відповідачем та КП УЖГ «Печерська брама» не стосується предмета позову і не може бути використаний для розрахунку надання певних послуг і стягнення заборгованості, оскільки він був укладений з іншим надавачем послуг і кошти сплачувались за надання послуг з теплопостачання та водопостачання, а за експлуатаційні витрати відповідачем кошти не сплачувались взагалі, при цьому в період дії означеного Договору сторонами були належним чином виконані свої зобов`язання за Договором.

Як зазначає відповідач, КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва не має потреби у комунальних послугах з надання додаткової послуги - експлуатаційних витрат, оскільки має належним чином укладені Договори з безпосередніми надавачами комунальних послуг (використання води і водовідведення, електроенергії, постачання теплової енергії та вивозу сміття) і сплачує кошти за фактично спожиті послуги.

Відповідач зазначає, що КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва взагалі не може отримувати послуги з утримання будинку, оскільки має обладнаний окремий вхід до приміщення і взагалі не має можливості користуватися місцями загального користування або спільним майном багатоквартирного будинку (ліфти, сходові клітини, освітлення під`їздів тошо), не користується послугами консьєржів або інших найманих працівників позивача.

Як зазначає відповідач, послуги з належного утримання майна, що знаходиться на балансі КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва здійснюються безпосередньо штатними працівниками відповідача - слюсарем-сантехніком, електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, робітником з комплексного обслуговування та ремонту будинків, інженером-енергетиком, інженером з експлуатації будівель і споруд, прибиральником території, що підтверджується штатним розписом. Прибирання прибудинкової території також проводиться працівниками відповідача.

Також, відповідач зазначає, що не користується загальними сміттєвими баками, оскільки через специфіку своєї діяльності не має звичайного побутового сміття, а вивіз відходів здійснює самостійно на підставі укладених з організаціями Договорів:

- на перевезення та забезпечення знешкодження (термічної обробки) медичних відходів укладений з ТОВ «Компанія Еко Гарант» Договір № Пч-142 від 02.01.2015, Додаткова угода № 1 від 04.01.2016 до Договору № Пч-142 від 02.01.2015, Договір № Пч-272 від 22.02.2017, Договір № Пч-328 від 31.01.2018 з додатками, Договір № Пч-520 від 16.07.2018, Договір № Пч-520 від 01.10.2018, Договір № Пч-534 від 28.01.2019;

- на відходи полімерні укладений з ТОВ «ВКФ «Роксана» № 44Б від 03.01.2016, № 13Б від 02.01.2018;

- на передачу використаних медичних виробів одноразового застосування із пластикових мас з НВПП «Пласт» № 75/08М від 03.09.2018;

- на поставку відходів у вигляді макулатури та тари пластикової з ПАТ «Вторес» № 04/01/196 від 04.01.2016;

- на поставку відходів у вигляді макулатури та тари скляної з ТОВ «Київміськвторресурси» № 13 від 05.02.2018, № 23 від 25.02.2019.

Також відповідач зазначає, що у позивача відсутні будь-які підтвердження згоди відповідача на отримання послуг позивач, відсутні підписані відповідачем акти звіряння, акти взаєморозрахунків або акти наданих послуг, підтвердження направлень обґрунтованих рахунків на адресу відповідача, що свідчить про те, що позивачем на власний розсуд в односторонньому порядку визначено тип та розмір послуг.

При цьому, відповідач також зазначає, що жодних рахунків від позивача та актів виконаних робіт не отримував та письмово відмовлявся від пропозиції укласти договір.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ст. 205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ст. 208 Цивільного кодексу України визначено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Тобто, законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через ділову переписку - шляхом обміну документами, в тому числі електронними, а також у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання). При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва, будь-які договори не укладалися, тобто між сторонами відсутні договірні правовідносини.

В свою чергу, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Пунктом 5 частини 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» унормовано, що до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

При цьому, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуги; порядок оплати послуги; порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13 - 15 цього Закону.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку позивач зазначає про обов`язок відповідача зі сплати на користь позивача саме заборгованості як складається з житлових послуг, що узгоджується із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Однак, позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів звернення до відповідача з пропозицією укласти договір про надання житлових послуг.

В свою чергу, в підтвердження вартості спожитих житлових послуг, позивачем надано рахунки-фактури за період з травня 2015 року по вересень 2019 року включно, виставлені відповідачу.

Однак, будь-яких доказів надсилання на адресу відповідача означених рахунків-фактур, позивачем не надано, що з урахуванням відсутності укладеного між сторонами договору, в якому зазначалися б відповідні дані, позбавило відповідача можливості самостійно визначити платіжні реквізити позивача для перерахування коштів, як і заперечити проти обсягу чи вартості наведедних у рахунках послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 у справі № 910/3401/18 та від 27.08.2018 у справі № 910/2006/18.

Водночас, згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлові послуги, якщо вони фактично користувалися ними та відповідно надавались ним. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі не укладення сторонами договору про надання житлових послуг повинен довести надання таких послуг.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи послуги з належного утримання майна, що знаходиться на балансі КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва здійснюються безпосередньо штатними працівниками відповідача - слюсарем-сантехніком, електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, робітником з комплексного обслуговування та ремонту будинків, інженером-енергетиком, інженером з експлуатації будівель і споруд, прибиральником території, що підтверджується штатним розписом.

Також, з матеріалів справи вбачається, що вивіз відходів здійснюється третіми особами, на підставі самостійно укладених між відповідачем та третіми особами Договорах:

- на перевезення та забезпечення знешкодження (термічної обробки) медичних відходів укладений з ТОВ «Компанія Еко Гарант» Договір № Пч-142 від 02.01.2015, Додаткова угода № 1 від 04.01.2016 до Договору № Пч-142 від 02.01.2015, Договір № Пч-272 від 22.02.2017, Договір № Пч-328 від 31.01.2018 з додатками, Договір № Пч-520 від 16.07.2018, Договір № Пч-520 від 01.10.2018, Договір № Пч-534 від 28.01.2019;

- на відходи полімерні укладений з ТОВ «ВКФ «Роксана» № 44Б від 03.01.2016, № 13Б від 02.01.2018;

- на передачу використаних медичних виробів одноразового застосування із пластикових мас з НВПП «Пласт» № 75/08М від 03.09.2018;

- на поставку відходів у вигляді макулатури та тари пластикової з ПАТ «Вторес» № 04/01/196 від 04.01.2016;

- на поставку відходів у вигляді макулатури та тари скляної з ТОВ «Київміськвторресурси» № 13 від 05.02.2018, № 23 від 25.02.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач забезпечує себе житловими послугами за рахунок власних працівників та укладених з третіми сторонами Договорів.

При цьому, судом також враховано, що «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва має обладнаний окремий вхід до приміщення і взагалі не має можливості користуватися місцями загального користування або спільним майно багатоквартирного будинку (ліфти, сходові клітини, освітлення під`їздів тошо), не користується послугами консьєржів або інших найманих працівників позивача, що позивачем не спростовано та не заперечено.

Також, судом відхиляються посилання позивач на те, що до спірного періоду житлові послуги надавалися КП УЖГ «Печерська брама» за Договором про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, внутрішньо будинкових мереж та надання комунальних послуг № 310/14 від 03.01.2014, а отже відповідач не мав можливості самостійно забезпечувати себе житловими послугами, оскільки відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору КП УЖГ «Печерська брама» надавало відповідачу комунальні послуги, а не житлові, а саме з теплопостачання та водопостачання, в свою чергу, предметом спору є саме житлової послуги.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним особисто житлових послуг відповідачу у період з 05.05.2015 по 31.08.2019 у розмірі 198 315,52 грн., що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.12.2019

Суддя О.А. Грєхова