ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Справа № 918/495/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

розглянувши у в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.09.2019 р. ухваленого суддею Романюком Р.В. о 10:24 год. у м.Рівному, повний текст складено 05.09.2019 р.

у справі № 918/495/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Рівненського державного гуманітарного університету

про стягнення 18442,18 грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 04.09.2019 р. у справі № 918/495/19 частково задоволено позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Рівненського державного гуманітарного університету.

Відповідно до рішення суду підлягає стягненню з Рівненського державного гуманітарного університету на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 15394, 20 грн, з яких - 7111, 96 грн. пені, 808,51 грн. 3% річних, 7 473,73 грн інфляційних втрат. Відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3047,98 грн. пені.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подав скаргу до Північно - західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3047,98 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з рішенням суду щодо зменшення суми неустойки і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та норм процесуального права, зокрема ст.ст. 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, тому підлягає скасуванню в цій частині.

Доводить, що при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та не лише майнові, але й інші інтереси сторін. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам щодо наявності чи відсутності збитків, та з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків.

Вважає, що під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача. Доводить, що відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд першої інстанції лише послався на важкий матеріальний стан відповідача і зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням норми ст. 233 ГК України.

Вважає, важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, тоді як суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 ГК України ст. 525. 526, 551, 599,625 Цивільного кодексу України.

Просить врахувати наведене та скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 04.09.2019 р. у даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в розмірі 3047,98 грн.

Відповідач Рівненський державний гуманітарний університет подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги.

Зазначає, що Рівненський державний гуманітарний університет є розпорядником бюджетних коштів і під час здійснення фінансово-господарської діяльності керується не тільки цивільним і господарським законодавством, а й бюджетним. Звертає увагу, що всі бюджетні зобов`язання ставляться на облік у Головному управлінні державної казначейської служби України в Рівненській області протягом 7 робочих днів і платежі здійснюються в межах одного бюджетного періоду. Саме такою специфікою розрахунків пояснює, що Рівненський державний гуманітарний університет не мав можливості виконати на належному рівні зобов`язання, що виникали під час виконання Договору з незалежних від нього обставин, що і було встановлено судом першої інстанції. Разом з тим, звертає увагу, що періоди прострочення виконання зобов`язання були незначними - коливається від одного до кількох місяців, і судом першої інстанції встановлено, що станом на дату подання позову відповідач виконав зобов`язання за договором у повному обсязі. Пояснює, що причини прострочення виконання зобов`язань не залежали від волі відповідача через встановлений порядок розрахунків.

Вважає, що розмір заявленої позивачем пені є неспівмірним із розміром завданих йому збитків в результаті порушення строків виконання зобов`язань відповідачем, і позивачем не надано жодних доказів наявності у нього збитків у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.09.2019 р. у справі № 918/495/19, оскільки суд першої інстанціі, взявши до уваги наведене та врахувавши те, що основне зобов`язання погашено відповідачем у повному обсязі, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, правильно дійшов висновку про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) на 30 %.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України. Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не подавали.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

23 лютого 2015 року Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"/продавцем) та Рівненським державним гуманітарним університетом/покупцем укладений договір купівлі - продажу природного газу № 4120/15-ТЕ(Т)-28, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору /а.с. 21-25/.

Відповідно до п.п. 3.3., 3.4. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язаний повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків.

За умовами 6.1. договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п.7.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Розділом 11 договору визначено, що цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015 р. і діє в частині реалізації природного газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір та додаткова угода підписані сторонами та скріплені їх печатками.

На виконання умов договору протягом січня-грудня 2015 року постачальник передав споживачу у власність природний газ на загальну суму 48434, 98 грн, в тому числі за січень 2015 року на суму 6015, 78 грн, лютий 2015 року на суму 5015,55 грн, березень 2015 року на суму 4304,65 грн, квітень 2015 року на суму 4320,78 грн, жовтень 2015 року - 5362,79 грн, листопад 2015 року - 10629,77 грн та грудень 2015 року - 12785,66 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 р., 28.02.2015 р., 31.03.2017 р., 30.04.2015 р., 31.10.2015 р., 30.11.2015 р., 31.12.2015 р., які оформлені відповідно до умов договору, підписані представниками сторін і їх скріплені печатками - без зауважень чи заперечень /а.с. 26-32/.

Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, з порушенням строку, визначеного умовами п.6.1 договору, що підтверджується випискою з банківського рахунку /а.с.20/, сальдо по підприємству відповідача за період з 01.01.2015 р. по 28.02.2018 р. /а.с.19/, та розрахунком позивача /а.с.15-18/.

Заборгованість сплачена повністю на час звернення позивачем з позовом до суду.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, позивач просить стягнути 10159,94 грн. пені, обрахованої за період з 17.02.2015 р. по 08.12.2016 р. (з урахуванням виконуваних платежів), 7473,73 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.03.2015 р. 31.12.2016 р. та 808,51 грн. 3% річних, обрахованих за період з 17.02.2015 р. по 08.12.2016 р. Розрахунки позивача суд перевірив і визнає їх арифметично правильними та такими, що відповідають умовам договору та фактичним обставинам у справі.

Отже, на умовах договору № 4120/15-ТЕ(Т)-28 від 23.02.2015 р. між сторонами відбулись правовідносини з поставки природного газу, які врегульовані нормами пар.1, 3, 5 глави 54 ЦК України, пар.3 глави 30 ГК України та Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Відповідно до норм ст.275 ГК України, ст.714 ЦК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство зобов`язане надавати енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, іншій стороні (споживачеві, абоненту), яка зобов`язана оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як установлено ч. 1 ст. 12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України та ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення трьох процентів річних в розмірі 808,51 грн. за період з 17.02.2015 р. по 08.12.2016 р. та інфляційних втрат в розмірі 7473,73 грн. за період з 01.03.2015 р. по 31.12.2016 р.

Відповідальність у вигляді пені визначена умовами договору і вимога про стягнення пені в розмірі 10159, 94 грн за період прострочення з 17.02.2015 р. по 08.12.2016 р. відповідає таким умовам і нормам ст..ст.230-232 ГК України.

Відповідач, посилаючись на норми статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, просив суд зменшити розмір неустойки (пені) на 70%. Суд першої інстанції зменшив заявлену до стягнення суму пені на 30%, врахувавши, що на момент звернення позивача з позовом до суду сума основного боргу відповідачем була погашена; позивач не надав суду доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості за поставлений природний газ; а також врахував матеріальне становище відповідача, оскільки останній є бюджетною неприбутковою установою.

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оскаржується судове рішення в частині зменшення пені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені на 30 %, оскільки такі висновки відповідають нормам ст.233 ГК України і ч. 3 статті 551 ЦК України та конкретним обставинам справи, які мають істотне значення.

Так, відповідно до ч.1 статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

При цьому, зменшення розміру належної до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені) відповідно до наведених норм суд першої інстанції об`єктивно оцінив конкретні обставини, які мають істотне значення.

Судом враховано ступінь виконання зобов`язання, а саме що на час звернення позивачем з даним позовом до суду відповідач виконав зобов`язання за договором у повному обсязі.

Судом враховано як істотну ту обставину, що Рівненський державний гуманітарний університет є бюджетною неприбутковою установою і під час здійснення фінансово-господарської діяльності всі бюджетні зобов`язання ставляться на облік у Головному управлінні державної казначейської служби України в Рівненській області протягом 7 робочих днів і платежі здійснюються в межах одного бюджетного періоду. Суд першої інстанції врахував, що саме такою специфікою фінансово-господарської діяльності бюджетної неприбуткової установи обумовлено неналежне виконання грошових зобов`язань, що стало обставиною, яка не залежала від волі відповідача через встановлений порядок розрахунків. Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що періоди прострочення виконання зобов`язання були незначними - від одного до кількох місяців, і станом на дату подання позову відповідач виконав зобов`язання за договором у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу також, що позивач ні в суді першої інстанції, ні звернувшись до суду апеляційної інстанції не заперечив вищенаведеного та не довів в порядку ст. 74 ГПК України власний складний майновий стан чи наявність збитків, спричинених у даному випадку несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання боржником. При цьому судом першої інстанції в повному обсязі задоволені вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, таким чином, задоволені вимоги позивача щодо відшкодування матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення платежів.

Таким чином, доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Господарський суд Рівненської області зменшив розмір належних до сплати штрафних санкцій, правомірно скориставшись таким правом відповідно до норм ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України об`єктивно оцінюючи інтереси сторін, які заслуговують на увагу у спірних правовідносинах.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

З урахуванням наведених обставин в їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що зменшення розміру пені на 30% до суми 7111,96 грн. є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 04.09.2019 р. у справі № 918/495/19 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Рівненської області від 04.09.2019 р. у справі № 918/495/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 918/495/19 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.