ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3172/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601
до Красноградського підприємства теплових мереж, вул. Соборна, буд. 47, м. Красноград, 63304
простягнення 31 842, 35 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Красноградського підприємства теплових мереж про стягнення суми у розмірі 31 842, 35 грн. у тому числі: пеня у сумі 19 605, 34 грн., 3 відсотки річних у розмірі 2 885, 68 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 351, 33 грн. та до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 1 921, 00 грн.

28.10.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 25832), у якому останній зазначає, що Красноградське підприємство теплових мереж визнає позовні вимоги, та не заперечує проти задоволення їх у повному обсязі. Вищезазначені документи долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 19.11.2019 року відкладено розгляд справи по суті на "26" листопада 2019 р. о(б) 10:00 год. Роз`яснено відповідачу, що у відповідності до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності такого для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Уповноважений представник позивача у призначене судове засідання 26.11.2019 року не з`явився, про причини неявки станом на час розгляду справи, суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить протокол судового засідання від 19.11.2019 року з якого вбачається, що у судовому засіданні був присутній представник Андрійко Є.Л.

Уповноважений представник відповідача у призначене судове засідання 26.11.2019 року не з`явився, про причини неявки станом на час розгляду справи, суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить витяг з сайту "Укрпошти" з якого вбачається, що поштове повідомлення за № 465 отримане відповідачем 21.11.2019 року.

Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши відзив відповідача (вх. № 25832 від 28.10.2019 року, т. 1, а.с. 116), у якому останній визнає позовні вимоги, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно вимог статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ухвалою суду від 19.11.2019 року роз`яснено відповідачу, що у відповідності до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності такого для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З наявного у матеріалах справи витягу з сайту "Укрпошти" вбачається, що ухвалу суду від 19.11.2019 року отримано відповідачем 21.11.2019 року.

Враховуючи вищевикладене, судом у відповідності до вимог статті 191 Господарського процесуального кодексу України роз`яснено відповідачу наслідки відповідних процесуальних дій.

Як вбачається із матеріалів справи № 922/3172/19 відзив (заява) про визнання позову (вх. № 25832 від 28.10.2019 року) підписана від імені відповідача - Красноградського підприємства теплових мереж - директором Сидоренко О.М., який відповідно до відомостей наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником та підписантом Красноградського підприємства теплових мереж з 01.06.2017 року (т. 1, а.с. 54-57).

Отже, дана особа має повноваження на підписання заяви (відзиву) про визнання позову від імені Красноградського підприємства теплових мереж.

За таких обставин, заява (відзив) відповідача (вх. № 25832 від 28.10.2019 року) про визнання позову приймається судом.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, 31.10.2016 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Красноградським підприємством теплових мереж (споживач) укладено договір № 2609/1617-КП-32 постачання природного газу (т. 1, а.с. 20-28).

Відповідно до пункту 12.1. договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення ії підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року до 31.03.2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (т. 1, а.с. 28).

Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1. договору).

Додатковою угодою № 6 від 25.01.2017 року та № 8 від 27.03.2017 року сторонами внесено зміни до пункту 2.1. договору статті 2 "Кількість та фізико-хімічні показники" (т. 1, а.с. 35, 37).

Пунктом 3.4. договору, сторони погодили, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором з 01.10.2016 року становить 5 916, 00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1183, 20 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу з ПДВ - 7099,20 грн. (пункт 5.1.)

Додатковою угодою № 1 від 31.10.2016 року сторони внесли зміни до пункту 5.2. договору розділу 5 "Ціна газу" договору у такій редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором з 01.11.2016 року становить 6 819, 00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1363, 80 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу з ПДВ - 8 182,80 грн.".

Додатковою угодою № 2 від 22.11.2016 року сторони внесли зміни до пункту 5.2. договору розділу 5 "Ціна газу" договору у такій редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором з 01.12.2016 року становить 7 148, 00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1 429,600 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу з ПДВ - 8 577,60 грн.".

Додатковою угодою № 3 від 21.12.2016 року сторони внесли зміни до пункту 5.2. договору розділу 5 "Ціна газу" договору у такій редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором з 01.01.2017 року становить 6 979, 00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1 395,80 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу з ПДВ - 8 374,80 грн.".

Додатковою угодою № 5 від 24.01.2017 року сторони внесли зміни до пункту 5.2. договору розділу 5 "Ціна газу" договору у такій редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором з 01.02.2017 року становить 8 451, 00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1 690,20 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу з ПДВ - 10 141,20 грн.".

Додатковою угодою № 7 від 24.02.2017 року сторони внесли зміни до пункту 5.2. договору розділу 5 "Ціна газу" договору у такій редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором з 01.03.2017 року становить 7 866, 00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1 573,20 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу з ПДВ - 9, 439,20 грн." (т. 1, а.с. 29-31, 34, 36).

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 894 450, 53 грн., що підтверджується наступними актами приймання передачі:

- від 31.10.2016 року на суму 87 163, 98 грн.;

- від 30.11.2016 року на суму 283 362, 18 грн.;

- від 31.12.2016 року на суму 423 030, 07 грн.;

- від 31.01.2017 року на суму 457 875, 44 грн.;

- від 28.02.2017 року на суму 456 830, 64 грн.;

- від 31.03.2017 року на суму 186 188, 22 грн. (т. 1, а.с.38-43).

Проте відповідачем, всупереч умовам договору, не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, внаслідок чого позивачем на суму заборгованість нараховані відповідачу суми у розмірі 31 842, 35 грн. у тому числі: пеня у сумі 19 605, 34 грн., 3 відсотки річних у розмірі 2 885, 68 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 351, 33 грн.

Отже, предмет спору у даній справі становить вимога позивача про стягнення із відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані на суму заборгованості за зобов`язання жовтня 2016 року, листопада 2016 року, грудня 2016 року, січня 2017 року, лютого 2017 року, березня 2017 року, яка була несвоєчасно сплачена відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми боргу.

Із урахуванням вищевикладеного, позивачем нараховано відповідачу 3 відсотки річних у розмірі 2 885, 68 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 351, 33 грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 15-19) за період з:

- за зобов`язання жовтня 2016 року за період з 27.11.2016 року по 28.11.2016 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму 3 % річних у розмірі 13, 83 грн.;

- за зобов`язання грудня 2016 року за період з 26.01.2017 року по 30.01.2017 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму 3 % річних у розмірі 36,41 грн.;

- за зобов`язання лютого 2017 року за період з 28.03.2017 року по 25.04.2017 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму 3% річних у розмірі 186, 33 грн.;

- за зобов`язання березня 2017 року за період з 26.04.2017 року по 25.12.2017 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму 3 % річних у розмірі 2 649,11 грн.

та інфляційні втрати за зобов`язання березня 2017 року (на несвоєчасно сплачену суму боргу із урахуванням оплат) за період з 01.05.2017 року по 30.11.2017 року суму у розмірі 9 351, 33 грн.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, перевіривши періоди нарахування останнім сум інфляційних та 3% річних (із урахуванням визнання позовних вимог відповідачем (відзив від 28.10.2019 року вх. № 25832, т. 1, а.с. 116), дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 885, 68 грн. та 9 351, 33 грн. інфляційні підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 19 605, 34 грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 15-19) за період з:

- за зобов`язання жовтня 2016 року за період з 27.11.2016 року по 28.11.2016 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму у розмірі 129, 01 грн.;

- за зобов`язання грудня 2016 року за період з 26.01.2017 року по 30.01.2017 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму у розмірі 339,90 грн.;

- за зобов`язання лютого 2017 року за період з 28.03.2017 року по 25.04.2017 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму у розмірі 1 724,72 грн.;

- за зобов`язання березня 2017 року за період з 26.04.2017 року по 25.12.2017 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму у розмірі 17 411,71 грн.

Пунктом 8.2. договору визначено, що у разі невиконання споживачем пунктів 6.1. та 6.6. договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (т. 1, а.с. 26).

Відповідно до пункту 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (т. 1, а.с. 27).

У відповідності до зазначених норм чинного законодавства та пункту 6.2. договору, позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої за розрахунком позивача становить 19 605, 34 грн. ( т. 1, а.с. 15-19).

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені у системі "Законадавство" за вищезазначений період (із урахуванням визнання позовних вимог відповідачем (відзив від 28.10.2019 року вх. № 25832, т. 1, а.с. 116) та встановлено, що нарахування здійснено вірно, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 19 605, 34 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги (відзив від 28.10.2019 року вх. № 25832, т. 1, а.с. 116).

З огляду на вищевикладене, визнання позову відповідачем (відзив вх. № 25832 від 28.10.2019 року) до початку розгляду справи по суті, позивачу у відповідності до вимог частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України підлягає поверненню з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно платіжного доручення № 7008861 від 23.09.2019 року (т. 1, а.с. 14), що складає суму у розмірі 960,50 грн., решта судового збору 50 відсотків у розмірі 960,50 грн. підлягає до стягнення із відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 525, 526, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 130, 191, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Красноградського підприємства теплових мереж (63304, Харківська обл., м. Красноград, вул. Соборна, буд. 47, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) борг у загальній сумі 31 842, 35 грн. у тому числі: пеня у сумі 19 605, 34 грн., 3 відсотки річних у розмірі 2 885, 68 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 351, 33 грн., судові витрати у розмірі 960, 50 грн.

Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) з Державного бюджету 960,50 грн. судового збору, сплаченого останнім до Господарського суду Харківської області згідно платіжного доручення № 7008861 від 23.09.2019 року (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи № 922/3172/19), відповідно до вимог частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "02" грудня 2019 р.

Суддя О.О. Ємельянова