РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2019Справа № 910/12978/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат "Дніпро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС-АГРО"

про стягнення 54 697,91 грн.

Представники сторін:

від позивача: Карпенко О.С.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат "Дніпро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС-АГРО" про стягнення 54 697,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним набуттям відповідачем грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

08.10.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12978/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено засідання у справі на 07.11.2019.

У судовому засіданні 07.11.2019 судом протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 26.11.2019.

26.11.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також заява про зміну підстави позову та зменшення розміру позовних вимог.

У судове засідання 26.11.2019 з`явився представник позивача, підтримав клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Судом протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки правові підстави для переходу в загальне позовне провадження відсутні.

Також представник позивача підтримав заяву про зміну підстави позову та зменшення розміру позовних вимог. Судом постановлено протокольну ухвалу, якою відмовлено у задоволення вказаної заяви, оскільки остання за своєю суттю є одночасною заяву про зміну предмету та підстав.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином ухвалами суду, направленими на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштовий конверт повернутий на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.11.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За твердженням позивача, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат "Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТС-АГРО" було досягнуто домовленості щодо укладення договору № 37EXW/11-16, однак зазначений договір сторонами підписаний не був.

15.11.2016 відповідачем був виставлений позивачеві рахунок-фактура № 38EXW/11-16 на оплату товару на суму 37 980,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат "Дніпро" на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС-АГРО" було перераховано грошові кошти у розмірі 37 980, що підтверджується долученими до матеріалів позовної заяви копіями платіжних доручень № 4505 від 18.11.2016 на суму 18 990,00 грн. та № 4650 від 14.12.2016 на суму 18 990,00 грн.

Звератючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з урахуванням відсутності укладеного договору № 37EXW/11-16 і відсутності факту передачі товару, який зазначено в рахунку-фактурі № 38EXW/11-16, сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 37 980,00 грн. є такими, що отримані відповідачем безпідставно і підлягають поверненню позивачу.

На підставі ст. ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 37 980,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 16 717,91 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Часиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Так, судом встановлено, що договір № 37EXW/11-16 дійсно не був підписаний сторонами.

Однак, в матеріалах справи міститься виставлений відповідачем позивачу рахунок-фактура № 38EXW/11-16 від 15.11.2016 на суму 37980,00 грн.

Як встановлено судом, зазначений рахунок-фактура № 38EXW/11-16 від 15.11.2016 не містить прив`язки чи посилання на договір № 37EXW/11-16.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 37980,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями 4505 від 18.11.2016 на суму 18 990,00 грн. та № 4650 від 14.12.2016 на суму 18 990,00 грн.

Згідно із вказаними платіжними дорученнями кошти перераховувались позивачем з наступним призначенням платежу: «оплата за обладнання згідно рахунку № 38EXW/11-16 від 15.11.2016.

За приписами ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Норма ст. 639 вказаного Кодексу визначає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до приписів ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, з якими кореспондується ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що сторони, в порядку ст. 181, 265 Господарського кодексу України та ст. 205, 207, 639 Цивільного кодексу України досягли згоди щодо укладення договору поставки у спрощений спосіб шляхом направлення рахунку-фактури на оплату та безпосередня оплата позивачем вказаного рахунку. Тобто, сторонами вчинено конклюдентні дії, що підтверджують їх волю на укладення договору поставки у спрощений спосіб.

При цьому, сторонами погоджено предмет договору (гомогенізатор-диспергатор моноблочний АР-3000Д/1,2 (3,7 кВт)), ціну договору 37 980,00 грн., місце поставки (відвантаження продукції здійснюється за адресою: м. Київ, вул. Шахтарська, 9).

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 267 Господарського кодексу України договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Тобто, наведена норма врегульовує такі правовідносини, в яких сторони не визначили строк дії договору поставки (правовідносини, що скалилися між сторонами), та визначає, що строк дії такого договору становить один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 Цивільного кодексу України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 910/6716/17.

За таких обставин, враховуючи те, що суд встановив, що грошові кошти в сумі 37980,00 грн., отримані відповідачем на виконання умов договору поставки (узгодженого рахунком-фактурою № 38EXW/11-16 від 15.11.2016 та оплатою вказаного рахунку, що відповідає вимогам законодавства), були перераховані за наявності правової підстави у вигляді договору, то такі кошти не є безпідставно набутими у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.05.2019 у справі № 911/1903/18, у постанові від 19.03.2018 у справі № 904/5844/17.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 37 980,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів.

Крім того, позивачем, на підставі ст. 1214 ЦК України, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 16 717,91 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, а вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами є похідними від вимоги про стягнення 37 980,00 грн. безпідставно набутих коштів, у якій позивачу відмовлено, то вимоги про стягнення 16 717,91 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами також задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат "Дніпро".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 02.12.2019.

Суддя С.О. Турчин