ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Справа№ 910/7689/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі № 910/7689/19 (суддя Підченко Ю.О., м. Київ, повний текст рішення складено 21.08.2019)

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД", м. Київ

про стягнення 77 024,77 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.06.2019 Міністерство оборони України (надалі - позивач/скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (надалі - відповідач) про стягнення 77 024,77 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачем не було виконано умов договору № 286/2/18/22 від 15.05.2018 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) в розрізі своєчасності поставки товару, отже відповідності до п.п. 7.3.6. Договору йому нараховано пеню у розмірі 0,1% вартості не до поставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості Договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі № 910/7689/19 (суддя Підченко Ю.О., м. Київ, повний текст рішення складено 21.08.2019) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскільки матеріали справи містять акти приймання-передачі та видаткові накладні, то відповідачем не допущено прострочення виконання взятих на себе зобов`язань з поставки товару відповідно до умов договору № 286/2/18/22 від 15.05.2018 та термінів, що зазначені у рознарядці до даного договору. Також, місцевий господарський суд встановив, що прострочення постачання товару відбулося не з вини відповідача, так як виникли обставини непереборної сили, що стало підставою для звільнення від відповідальності.

Не погодившись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення прийнято із порушенням норм матеріального права, з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також не в повній мірі досліджено розділ VIII Договору.

У відповідності до ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 у справі № 910/7689/19 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі № 910/7689/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

08.10.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким, відповідач просить апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі № 910/7689/19 - без змін.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2018 між Міністерством оборони України (далі за договором - Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (далі за договором - Виконавець) укладено договір № 286/2/18/22 про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) (надалі - Договір), за умовами якого (п. п. 1.1, 1.2 Договору) Постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Міністерству оборони України (надалі - Замовник) обладнання для закладів громадського харчування, (39310000-8) (Лінія самообслуговування на 500 чол.), лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Лінія самообслуговування на 500 чол.), а саме лінія самообслуговування на 500 чол. яка включає наступні секції: 1. 2 нейтральні елементи (прилавки); 2. Стійка для столових приборів та підносів; 3. Прилавок охолоджуємий; 4. Марміт для других страв; 5. Марміт для перших страв; 6. Холодильна вітрина (далі - товар), зазначений у специфікації, а Замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки. Ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним, у зв`язку із чим є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5.1. Договору, товар постачається на умовах DDP - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці Замовника, яка є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 1.2. розділу І сторонами договору визначено, що ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією.

Згідно рознарядки Міністерства оборони України за специфікацією (додаток 12.1.1. Договору № 286/2/18/22 від 15.05.2018) сторонами договору погоджено місця постачання товару (військові частини) та терміни такого постачання у кількості 6 штук до 10.06.2018 та 4 штуки до 20.06.2018 включно (а.с. 16).

Відповідно до п.п. 2.1. розділу ІІ договору постачальник повинен поставити замовнику товар якість, маркування, тара та упаковка якого відповідає вимогам чинних стандартів ДСТУ ІЕС 610006-3-2:2004; ДСТУ ІЕС 61000-3-3:2004; ДСТУ EN 55014-1:2014; ДСТУ CISPR 14-2:2007; ДСТУ ІЕС 60335-1:2004; ГОСТ 12.2.092-94 і в установленому порядку буде підтверджена такими документами: інструкція з експлуатації та гарантійний талон, сканований гарантійний лист виробника та/або постачальника, що посвідчує якість та відповідність товару технічним та якісним вимогам замовника, декларація про відповідність технічним регламентам (для холодильного та технологічного обладнання).

Згідно із п.п. 6.3.1., 6.3.2., 6.3.5. п. 6.3. розділу VI договору постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені договором; забезпечити постачання товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом ІІ договору; письмово, не пізніше ніж за два робочі дні, повідомити одержувача замовника про дату надання товару для приймання.

У відповідності до п.п. 6.1.1., 6.1.2. п. 6.1. розділу VI договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором; прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймання-постачання (додаток 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідачем допущено прострочення поставки Товару до військових частин у терміни, що вказані у разнарядці до Договору, а саме - згідно акту приймання № 22 від 19.07.2018 товар було постачено з простроченням на 38 діб (19.07.2018 а не 10.06.2018), згідно з актом приймання № 22 від 09.07.2018 товар було постачено з простроченням на 28 діб (09.07.2018 а не 10.06.2018), згідно акту приймання № 25 від 26.07.2018 товар було постачено з простроченням на 45 діб (26.07.2018 а не 10.06.2018), згідно акту приймання №46 від 09.07.2018 товар було постачено з простроченням на 18 діб (09.07.2018, а не 20.06.2018), згідно акту приймання від 23.07.2018 товар було поставлено з простроченням на 32 доби (23.07.2018, а не 20.06.2018), згідно акту приймання № 56 від 15.07.2018 товар було постачено з простроченням на 24 доби (15.07.2018 а не 20.06.2018) та з урахуванням зазначених прострочень поставки товару відповідачем, позивачем, на підставі підпункту 7.3.6 Договору, заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 36 074,89 грн., а також штраф в загальній сумі 40 949,88 грн. та про що позивачем було направлено відповідачеві відповідні претензії, копії яких містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із претензіями, а саме: претензія № 286/6/4322 від 10.08.2018 про сплату штрафу за укладеним договором у розмірі 21 059,94 грн, яку 06.09.2018 отримано представником товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (а.с. 17-18); претензія № 286/6/4323 від 10.08.2019 про сплату штрафу за укладеним договором у розмірі 5 459,98 грн (а.с. 25-26); претензія № 286/6/4534 від 21.08.2018 про сплату штрафу за укладеним договором у розмірі 22 424,93 грн (а.с. 32-33); претензія № 286/6/4806 від 07.09.2018 про сплату штрафу за укладеним договором у розмірі 23 399,93 грн (а.с.39-40); претензія № 286/6/4916 від 14.09.2018 про сплату штрафу за укладеним договором у розмірі 4 679,99 грн (а.с.49-50).

Відповідно до відповіді на вищевказані претензії № 488 від 01.10.2018, відповідач зазначає, що листом № 234 від 06.06.2018 останній звертався до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України з проханням, враховуючи виникнення та існування документально підтверджених об`єктивних обставин, які є підставою для внесення змін до договору, перенести терміни поставки обладнання по Договору, однак товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" не отримано додаткової угоди про перенесення терміну поставки (а.с.81-82).

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду не погоджується із висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

У відповідності до приписів ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Приписами статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати зобов`язання належним чином. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, пунктом 1 ст. 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами підтверджується невиконання відповідачем умов укладеного договору № 286/2/18/22 від 15.05.2018 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України). Вказаний факт відповідачем у справі не спростовано.

Так, пунктом 7.3.6 Договору визначено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості недопоставленого товару.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 552 Цивільного кодексу України визначено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частинами 2 і 4 статті 231 ГК передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" неналежно виконано умови Договору, а саме допущено порушення строків постачання товару, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до розділу VIII Договору, а саме п. 8.5, 8.6 продовження строку (терміну) виконання зобов`язань (поставки товару, виконання робіт, надання послуг) можливе у випадку істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Договором у разі, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, воно не укладали б Договір, або укладали його на інших умовах. У разі істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору він може бути змінений або розірваний за згодою сторін. Доказом виникнення істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Договором є відповідний документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

Згідно п. 11.1 Договору зміни та доповнення до Договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, які підписуються сторонами цього Договору та додаються до тексту як невід`ємні його частини.

Разом з тим, зміни до цього Договору в частині перенесення термінів постачання не вносилися, що також не заперечується відповідачем.

Окрім того, відповідно до п. 8.1, 8.2, 8.3 Договору, сторони звільняються від відповідальності або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, тощо). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ-сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

Також, згідно з приписами статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Проте, у даному випадку, а також у Експертному висновку № В-5210 від 04.06.2018 Житомирської торгово-промислової палати жодна з вищевказаних підстав не зазначена.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідачем неналежно виконувались умови договору в частині порушення строку/терміну постачання товару, а тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги Міністерства оборони України підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача не спростовують доводів апеляційної скарги та в цілому зводяться до заперечення фактичних обставин справи і невірного тлумачення норм законодавства.

З приводу висвітлення всіх заперечень проти апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову є необґрунтованим, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 124, 129-1 Конституції України, ст. ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі № 910/7689/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким:

« 1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (01103, м. Київ, вул. М. Бойчука, 18-А, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) 36 074,89 грн пені та 40 949,88 грн штрафу.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (01103, м. Київ, вул. М. Бойчука, 18-А, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) 00 коп."

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (01103, м. Київ, вул. М. Бойчука, 18-А, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна гривня) 50 коп.»

3. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва

4. Справу № 910/7689/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова