ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
28.11.2019 Справа № 905/2000/13
Господарський суд Донецької області у складі:
судді Фурсової С.М.,
при секретарі судового засідання Корецькій А.П.,
про стягнення 169 717 125,18 гривень, -
за участю представників сторін:
від заявника (стягувача): не з`явився
від боржника (відповідача): не з`явився
В провадженні господарського суду Донецької області перебувала справа №905/2000/13 за позовом державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії до державного підприємства «Орджонікідзевугілля» про стягнення 169 717 125,18 гривень.
Рішенням господарського суду Донецької області від 04.06.2013 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто на користь державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» 160 240 870,50 гривень заборгованості за спожиту активну електроенергію, 7 634 897,43 гривень пені, 1 827 348,22 гривень трьох відсотків річних, судовий збір у розмірі 68 814,32 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На примусове виконання вказаного рішення господарським судом Донецької області видано наказ від 26.06.2013.

Через канцелярію суду 19.11.2019 надійшла заява Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі №905/2000/13.

Відповідно до ч. 2 ст.329 ГПК України заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.11.2019 заяву Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 28.11.2019.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Розглянувши заяву та додані до неї документи суд дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі №905/2000/13 обґрунтована такими обставинами.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02 березня 2016 року по справі № 905/2000/13 (ВП № 38852610) було повернуто Наказ від 26 червця 2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із відсутністю у боржника коштів і майна, на яке може бути звернено стягнення). Даною постановою встановлено строк до 02 березня 2017 року для повторного його пред`явлення до виконання.

Проте, із набранням чинності 05.10.2016 нового ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Таким чином, Наказ від 26 червня 2013 року, який було повернуто стягувану постановою від 02 березня 2016 року, підлягав повторному пред`явленню для виконання у строк до 02 березня 2019 року.

13 липня 2016 року ухвалою Господарського суду Харківської області порушено справу про банкрутство боржника (справа №922/1994/16).

Вказаною ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах.

Таким чином, діяла заборона виконання вимог, на які поширюється мораторій, у т.ч, вимог стягувача до боржника по справі № 905/2000/13.

Підпунктом 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 30червня 1999 року №783-XIV, який діяв на день постановлення ухвали від 13.07.2019 у справі №922/1994/16, виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

На виконання Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» №2021-VIII від 13 квітня 2017 року (далі - ЗУ «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств») 12 липня 2017 року припинено провадження про банкрутство боржника.

Згідно з ч.3 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13 квітня 2017 року № 2021-VIII встановлено, що тимчасово, до 01 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ч. 1).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення умов для забезпечення державної політики у вугільній галузі» від 18 грудня 2018 року №2658- VIII було внесено зміни до ЗУ «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» слова та цифри

« 1 січня 2019 року» замінено словами та цифрами « 1 січня 2022 року» (ч. 2 р. І). Проте, даний закон набув чинності лише 19 січня 2019 року.

Виходячи з цього, заявник вважав, що строк пред`явлення до виконання Наказу від 26 червня 2013 року було зупинено з 13 липня 2016 року (винесення ухвали Господарським судом Харківської області про порушення справи про банкрутство Боржника) до 12 липня 2017 року (у відповідності до ст. 1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств») та підлягає продовженню на відповідний період.

Для розрахунку періоду пролонгації строку повторного пред`явлення для виконання Наказу від 26 червня 2013 року заявник враховував різницю між 13 липня 2016 року та 12 липня 2017 року (далі - період пролонгації).

Окрім цього, стягувач мав поважні матеріальні підстави для пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, 17 листопада 2015 року за заявою Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (далі - ДП «Регіональні електричні мережі») господарським судом Київської області було порушено провадження у справі №911/4610/15 про його банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Даний факт пов`язаний з тим, що поточні зобов`язання ДП «Регіональні електричні мережі» значно перевищували його високоліквідні активи, а тому підприємство не мало можливості погасити існуючу заборгованість перед всіма кредиторами.

Оскільки стягувач є філією ДП «Регіональні електричні мережі», тобто структурним підрозділом, він підлягає обмеженням відповідно до процедури банкрутства.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням иемайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної тати з боржника - юридичної особи.

Так, авансовий внесок для повторного пред`явлення для виконання наказу від 26 червня 2013 року по справі № 905/2000/13 на початку 2019 року склав би:

0,02 (2%) х 169771930,47 гривень = 3 395 438,61 гривень. (сума авансового внеску, що не відповідає дійсності згідно з обмеженнями, встановленими законодавством).

Або 10 (кількість мінімальних розмірів заробітної тати) х 4173,00 гривень. (мінімальна заробітна плата у місячному розмірі, встановленому на 01 січня 2019 року відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018року № 2629-VIII) = 41 730,00 гривень (максимальний розмір авансового внеску).

З цього слідує, що авансовий внесок для повторного пред`явлення для виконання виконавчого документу по справі №905/2000/13 на початок 2019 року мав складати 41 730,00 гривень, що є значною сумою витрат для підприємства, яке знаходиться на стадії банкрутства.

Таким чином, ДП «Регіональні електричні мережі» не мало коштів для звернення до органів Державної виконавчої служби для реалізації свого права як стягувача.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_1 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року №2р(ІІ)/2019 по справі №3/368/2018/(5259/18) було визнано неконституційним положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII зі змінами, яке передбачає сплату авансового внеску в розмірі 2% від суми, що підлягає стягненню.

Положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» втратили чинність.

Ця обставина надала можливість звернутися до органів Державної виконавчої служби для повторного пред`явлення для виконання наказу від 26 червня 2013 року по справі №905/2000/13.

Разом з заявою від 13 вересня 2019 року стягувачем повторно направлено до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наказ від 26 червня 2013 року на виконання.

27 вересня 2019 року відділом примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, оскільки у процесі перевірки було з`ясовано, що Наказ від 26 червня 2013 року пред`явлено до виконання з пропущеним строком пред`явлення.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

Відповідно до статей 4-5 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов`язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

З огляду на викладене, а також, що відповідно положень Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» рішення господарського суду підлягають обов`язковому безумовному виконанню на території України та їх виконання здійснюється на підставі виданих господарськими судами наказами, за відсутності в матеріалах справи доказів, що свідчать про фактичне виконання рішення, надавши оцінку доводам що поважності причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд дійшов висновку про їх поважність та наявність підстав для поновлення цього строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 234-235, 329 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В

1. Заяву Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі №905/2000/13 - задовольнити.

2. Поновити строк для пред`явлення наказу господарського суду Донецької області від 26.06.2013 у справі №905/2000/13 про стягнення з державного підприємства «Орджонікідзевугілля» (86405, Донецька область, місто Єнакієве, вулиця Трестовська, будинок № 10; , відомості про рахунки в установах банків відсутні) на користь державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філія (83114, місто Донецьк, вулиця Щорса, будинок № 87; , відомості про рахунки в установах банків відсутні) 160 240 870,50 гривень заборгованості за спожиту активну електроенергію, 7 634 897,43 гривень пені, 1 827 348,22 гривень трьох відсотків річних, судового збору в розмірі 68 814,32 гривень, до виконання на три роки з дня набрання чинності даною ухвалою.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набрала чинності з моменту її підписання 28.11.2019.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя С.М. Фурсова