РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2019Справа № 910/677/18

за позовом доОрендного підприємства Ужгородський коньячний завод Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1"
про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:
від позивача:Шерегі В.М. - представник за довіреністю;
від відповідача:Заянчуковський С.О. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Орендне підприємство Ужгородський коньячний завод (надалі - ОП Ужгородський коньячний завод, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" (надалі - ТОВ "Телерадіокомпанія "Студія 1+1", відповідач) про:

- визнання недостовірною інформації, поширеної TOB "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" та розміщену за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" (надалі також - спірна інформація);

- зобов`язання TOB "Телерадіокомпанія "Студія 1+1» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на офіційному сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 інформації наступного змісту: "ІНФОРМАЦІЯ_3» та "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів";

- заборону TOB "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" поширювати будь-яким способом недостовірну інформацію, розміщену за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2018, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019, позов задоволений повністю.

Відповідно до Постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2019 Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 у справі № 910/677/18 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 06.08.2019 року справу № 910/677/18 передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 справу № 910/677/18 прийнято до провадження суддею Підченком Ю.О. та призначено підготовче засідання.

21.08.2019 відповідачем через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) надано відзив на позовну заяву, у якому він вказує на відсутність факту поширення недостовірної інформації, оскільки поширена відповідачем спірна інформація є оціночним судженням, а також вказує на відсутність завдання позивачеві шкоди чи перешкоджанню здійснення його права внаслідок поширення спірної інформації та окрім того зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту в частині вимог про спростування недостовірної інформації, у зв`язку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

08.10.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що спірна інформація не є оціночним судженням, а є недостовірною, а також є поширеною стосовно позивача, оскільки на спірному відео вказується знак товарів та послуг "ТИСА", що належить позивачеві.

17.10.2019 позивачем через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) надано заперечення на відповідь позивача на відзив відповідача, у яких він вказує на те, що доводи позивача не стосуються предмету доказування у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.11.2019.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із довідки Департаменту "Центр компетенції" Консорціуму "Український центр підтримки номерів і адрес" №187/2017-Д-ЦК від 05.12.2017, копія якої міститься в матеріалах справи, ТОВ "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" є власником веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_1/ та є реєстрантом доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_1 та на даному сайті відповідача, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 міститься спірна інформація.

Поряд із тим, на підтвердження розміщення відеосюжету зі спірною інформацією на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1, власником якого є відповідач, позивачем надано електронний носій - CD-RW 700 MB з написом "1+1", при дослідженні якого судом встановлено, що він містить 2 (два) файли, а саме: файл під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4" та файл під назвою "Коньяк". Перший файл містить відео МР4 із записом передачі "ІНФОРМАЦІЯ_4" (програма "ІНФОРМАЦІЯ_4") тривалістю 1:00:45. Другий файл містить відео МР4 із записом частини вказаної передачі (стосовно коньяків) тривалістю 4:55.

Вказані вище файли на диску суди встановили, містять, зокрема, відеосюжет про здійснення дегустації сомельє ОСОБА_1 алкогольних напоїв, а саме бренді. При цьому передача "ІНФОРМАЦІЯ_4", під час якої сомелье здійснює дегустацію, є цілісним аудіовізуальним твором і висловлювання сомельє, які містять спірну інформацію, яка є частиною цього аудіовізуального твору.

У ході відеосюжету на екрані з`являється напис " ОСОБА_1 , топовий сомельє міцних напоїв в Україні" (час 25:36); в проміжку часу з 25:40 до 25:50 звучить голос ведучого: "перший зразок - це Ужгород", на екрані з`являється знак для товарів і послуг "ТИСА", "141 грн."; особа, зазначена як "топовий сомельє міцних напоїв в Україні", проголошує Інформацію, у верхньому куті екрану наявне позначення: "1+1 ти не один". В кінці відеосюжету (час 01:00:44) на екрані з`являється напис: "Виробництво управління журналістських розслідувань На замовлення Телеканалу "1+1" © TOB ТРК "СТУДІЯ "1+1", 2017".

Відтак, зазначений електронний носій - CD-RW 700 MB з написом "1+1" слід вважати належним та допустимим доказом, що підтверджує факт поширення відповідачем в мережі Інтернет Інформації.

Між тим, позивач є юридичною особою (ідентифікаційний код 00412122), видами діяльності якої згідно з наявною в матеріалах справи інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є, зокрема, оптова торгівля напоями (46.34), роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (47.25). При цьому, позивач здійснює діяльність з виробництва коньяків України торгової марки "ТИСА" на підставі Ліцензії на виробництво алкогольних напоїв за реєстраційним номером №245 від 26.04.2016 (серія НОМЕР_1 ), Ліцензії на виробництво спирту коньячного за реєстраційним номером №409 від 25.09.2017 (серія АЖ № 077197 ), виданими йому Державною фіскальною службою України.

До того-ж, відповідно до свідоцтва України №36796 від 15.01.2004 позивач є власником знаку для товарів та послуг "ТИСА" (який за відеосюжетом був зображений в ході проведеної дегустації) та виробником коньяку України "Ужгород" (про який у відеосюжеті поширена Інформація). Тобто спірна інформація стосувалася безпосередньо позивача.

Водночас видані позивачеві атестат виробництва №UА3.027.0158-16 від 12.04.2016, дійсний до 11.04.2021, ліцензія на виробництво алкогольних напоїв за реєстраційним номером №245 від 26.04.2016 (серія АЕ №297648), термін дії з 26.04.2016 до 26.04.2021, Ліцензія на виробництво спирту коньячного за реєстраційним номером №409 від 25.09.2017 (серія АЖ №077197), термін дії з 25.09.2017 до 25.09.2011, а також розроблена та введена в дію Технологічна інструкція на виробництво коньяку України марочного групи "КС" "Ужгород" 6-2009, затверджена заступником Міністра аграрної політики України 06.07.2009, в їх сукупності підтверджують, що при виробництві коньяку України марочної групи "КС" "Ужгород" позивачем використовуються виключно коньячні спирти, отримані шляхом переробки коньячних виноматеріалів за спеціальною технологією та не передбачають додавання іншої сировини, зокрема, чорносливу.

Так, за приписами п. 39 ст. 1 Закону України "Про виноград та виноградне вино", визначено, що коньяки України - міцні алкогольні напої з характерним букетом і смаком, виготовлені шляхом купажу спиртів коньячних, отриманих методом дистиляції коньячних виноматеріалів на спеціальних мідних апаратах з фракціонуванням, витриманих не менше трьох років у дубовій тарі або нержавіючих чи емальованих ємностях з дубовою клепкою. Залежно від строку витримки спиртів коньячних і їх якості коньяки України поділяються на ординарні, марочні і колекційні. Коньяки України можуть випускатися під власною назвою.

Відповідно до п. п. 30 згаданої статті купаж - суміш у певному співвідношенні різних виноматеріалів, коньячних спиртів з компонентами, встановленими технологічними інструкціями для надання вину, коньяку України типовості, забезпечення випуску стабільних за своїми органолептичними і фізико-хімічними показниками вин і коньяків України.

Фальсифікація вин, вермутів, коньяків України і бренді - умисна з корисливою метою підробка вин, вермутів, коньяків України, бренді за походженням (місцем виробництва) або їх складом шляхом додавання нешкідливих чи шкідливих для здоров`я людини речовин, а також виготовлення винних і коньячних сурогатів у процесі виробництва, транспортування, зберігання та продажу (п. 32 ст. 1 Закону України «Про виноград та виноградне вино»).

За змістом абз. 4 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» спирт коньячний - спирт, отриманий шляхом переробки коньячних виноматеріалів за спеціальною технологією для подальшої багаторічної витримки в дубовій тарі або нержавіючих чи емальованих ємностях з дубовою клепкою.

Положеннями ч. 2 ст. 2 названого Закону визначено, що виробництво спирту коньячного і плодового, зернового дистиляту здійснюється суб`єктами господарювання незалежно від форми власності, які мають відповідну ліцензію, повний технологічний цикл виробництва коньяку та алкогольних напоїв за коньячною технологією, забезпечені спеціальною тарою для витримки спиртів та кваліфікованими фахівцями. Виробництво спирту коньячного також здійснюється суб`єктами господарювання незалежно від форми власності, які мають відповідну ліцензію, здійснюють переробку винограду та виробництво виноматеріалів виноградних, забезпечені дубовою тарою або нержавіючими чи емальованими ємностями з дубовою клепкою для витримки спирту коньячного і плодового, кваліфікованими фахівцями та власними виробничими потужностями з виробництва спирту коньячного. Виробництво коньяку України також здійснюється суб`єктами господарювання незалежно від форми власності шляхом купажу коньячних спиртів, витриманих не менше трьох років у дубовій тарі або нержавіючих чи емальованих ємностях з дубовою клепкою. Післякупажний відпочинок коньяків встановлюється рішенням суб`єкта господарювання. Виробництво алкогольних напоїв здійснюється суб`єктами господарювання незалежно від форм власності за умови одержання ліцензії.

За приписами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 8 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", суб`єкти господарювання, які здійснюють виробництво і контроль за виробництвом спирту, зокрема, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, крім малих виробництв виноробної продукції, підлягають обов`язковій атестації на відповідність вимогам, встановленим чинними законодавчими актами України щодо забезпечення життя та здоров`я людей, охорони навколишнього природного середовища, повного технологічного циклу виробництва коньяку, алкогольних напоїв за коньячною технологією, а також відповідність санітарним, пожежним, екологічним нормам і правилам.

Атестація суб`єктів господарювання проводиться центральним органом виконавчої влади, уповноваженим відповідно до законодавства.

Ліцензія на право виробництва спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів видається після проведення атестації суб`єкта господарювання, є чинною протягом всього терміну ії дії.

Відповідно до абз. 17 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" фальсифікація алкогольних напоїв - умисне, з корисливою метою виготовлення алкогольних напоїв з порушенням технології чи з неправомірним використанням знака для товарів і послуг, чи копіюванням форми, упаковки, зовнішнього оформлення, а так само прямим відтворенням товару іншого підприємця з самовільним використанням його імені.

Таким чином, наявні в матеріалах справи видані позивачу атестат виробництва № UА3.027.0158-16 від 12.04.2016, дійсний до 11.04.2021, ліцензія на виробництво алкогольних напоїв за реєстраційним номером № 245 від 26.04.2016 (серія АЕ № 297648), термін дії з 26.04.2016 до 26.04.2021, Ліцензія на виробництво спирту коньячного за реєстраційним номером № 409 від 25.09.2017 (серія АЖ № 077197), термін дії з 25.09.2017 до 25.09.2011, а також розроблена та введена в дію Технологічна інструкція на виробництво коньяку України марочного групи "КС" "Ужгород" 6-2009, затверджена заступником Міністра аграрної політики України 06.07.2009, в їх сукупності підтверджують, що при виробництві коньяку України марочної групи КС" "Ужгород" позивачем використовуються виключно коньячні спирти, отримані шляхом переробки коньячних виноматеріалів за спеціальною технологією та не передбачають додавання іншої сировини, зокрема, чорносливу.

Згідно наведеного вище Атестату виробництва, виданого позивачу, стан виробництва коньяків України, що виготовляються відповідно до ДСТУ 4700:2006 "Коньяки України. Технічні умови" забезпечує стабільність якісних показників.

Відповідно до розділу 2 наведеної Технологічної інструкції для виготовлення коньяку України марочної групи "КС" "Ужгород" використовуються витримані не менше 10-ти років коньячні спирти. Наразі у цьому розділі не зазначено чорнослив.

Задовольняючи позовні вимоги під час первісного розгляду справи № 910/677/18 відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019, позов задоволений повністю, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що відображені в Інформації висловлювання не є оціночним судженням, адже незважаючи на вживання мовних засобів "я засомневался", "я бы предположил", "возможно", фактично йшлося про реальний продукт - алкогольний напій бренді, склад якого можна перевірити та в результаті відповідного дослідження встановити, чи дійсно такий бренді "настоян на черносливе" тощо.

Натомість, як зазначалося вище, відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2019, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 у справі № 910/677/18 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При цьому у вказаній постанові від 30.07.2019 Верховний Суд вказав на те, що суди попередніх інстанцій, дійшли передчасного висновку про те, що висловлювання, які знайшли відображення в Інформації, не є оціночним судженням з огляду на наступне:

- наведений висновок судів ґрунтується на тому, що незважаючи на вживання мовних засобів "я засомневался", "я бы предположил", "возможно", фактично в Інформації йшлося про реальний продукт - алкогольний напій бренді, склад якого можна перевірити та в результаті відповідного дослідження встановити, чи дійсно такий бренді "настоян на черносливе" тощо. При цьому суди відхилили посилання Відповідача на наявність на екрані під час поширення Інформації напису "Оцінка сомельє базується на його професійному досвіді і не є офіційним експертним висновком";

- суди належним чином не дослідили на підставі наданих сторонами доказів зміст відповідного відеосюжету щодо контексту, в якому була висловлена Інформація. Суди не з`ясували, чи надає такий контекст підстави вважати Інформацію твердженням щодо відповідного об`єкту (бренді), достовірність якого може бути перевірена, або ж висловленням особою (сомельє) власного сприйняття певних властивостей такого об`єкту, яке відповідній перевірці не підлягає. Зокрема, суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки (відхилив чи прийняв до уваги) доводам Відповідача про те, що наведене в Інформації висловлювання стосувалось лише органолептичної оцінки відповідної продукції;

- суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не встановили на підставі змісту відеосюжету, про який саме продукт позивача йдеться в Інформації, а відтак і не обґрунтували застосування під час з`ясування обставин достовірності Інформації саме Технологічної інструкції на виробництво коньяку України марочного групи "КС" "Ужгород" 6-2009, затверджена заступником Міністра аграрної політики України 06.07.2009.

Окрім того, у вказаній постанові від 30.07.2019 Верховний Суд зауважив, що задовольняючи позов у справі в повному обсязі, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам щодо відповідності визначеного позивачем тексту спростування змісту поширеної спірної інформації, зокрема, наявності правових підстав зобов`язувати Відповідача поширювати під виглядом спростування відомостей у стверджувальній формі інформації про продукт позивача, зокрема такої, про яку не йшлося в спірній інформації.

Так, статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

При цьому відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зокрема, ч. 1 та п. п. 3, 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 та ч. 1 ст. 94 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Так, статтею 200 Цивільного кодексу України визначено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Згідно ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Поряд із тим, за приписами статтею 5 Закону України "Про інформацію" визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст.5 та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про інформацію", реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

При цьому згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про інформацію", масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації.

За приписами ч. ч. 1, 4, 6, 7 ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України, дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Водночас, статтею 30 Закону України "Про інформацію" визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Поряд із тим, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Зокрема, суд приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 08.17.1986 у справі Лінгенса (12/1984/84/131), у якому суд зазначив, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 25.03.2005 у справі "Українська Прес-Група" проти України", у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (див. наведене вище рішення у справі Lingens v. Austria, стор. 28, § 46).

Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (див. згадане вище рішення De Haes Gijsels v. Belgium, стор. 236, § 47).

Відтак, необхідно розмежовувати поняття "фактичні твердження" та "оціночні судження" для захисту права на честь і гідність як особистих немайнових прав, зокрема, для з`ясування належного способу захисту прав позивача, в разі їх порушення. Адже згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про інформацію" не може бути підставою для притягнення до відповідальності висловлення особою оціночних суджень, такі судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Натомість особі, особисті немайнові права якої принижені відповідними оціночним судженням, надано зазначеною статтею Закону право на відповідь у тому ж засобі масової інформації, тобто на висвітлення власної точки зору щодо порушеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною. На відміну від спростування інформації, яке полягає у визнанні недостовірними викладених в інформації фактів, при реалізації права на відповідь оприлюднені в інформації обставини та факти не визнаються неправдивими, але коментуються з іншої точки зору.

Так, як зазначалося вище, у ході дослідження відеосюжету, судом встановлено, що на екрані з`являється напис: " ОСОБА_1 , топовий сомельє міцних напоїв в Україні", звучить голос ведучого: "перший зразок - це Ужгород", на екрані з`являється знак для товарів і послуг "ТИСА", "141 грн.", при цьому зазначена особа - ОСОБА_1 (надалі - Сомельє) вказується, як "топовий сомельє міцних напоїв в Україні", проголошує спірну інформацію: "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Тобто, Сомелье вживає мовні засоби "я засомневался", "я бы предположил", "возможно", що свідчить про те, що спірне висловлювання носить характер особистої оцінки з боку сомельє якостей дегустованого продукту, при цьому вбачається, що дана оцінка надана на основі органолептичних методів, тобто була здійснена оцінка визначення якості продукції безпосередньо за допомогою органів відчуття, в даному разі - особистого смакового відчуття Сомельє.

Окрім того, під час висловлювання з боку Сомельє спірної інформації, в лівому-нижньому кутку екрану було розміщений напис: "Оцінка сомельє базується на його професійному досвіді і не є офіційним експертним висновком".

Поряд із тим, суд приймає до уваги, що у відеосюжеті Сомельє здійснює оцінку продукту, вказуючи на нього як на "бренді", з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 11 Закону України "Про виноград та виноградне вино" визначає, поміж іншого, наступні поняття:

- коньяки України - міцні алкогольні напої з характерними букетом і смаком, виготовлені шляхом купажу коньячних спиртів, отриманих методом дистиляції коньячних виноматеріалів на спеціальних мідних апаратах з фракціонуванням, витриманих не менше 3 років у дубовій тарі або нержавіючих чи емальованих ємкостях з дубовою клепкою. Тривалість відпочинку коньяків України після купажу встановлюється рішенням суб`єкта господарювання. Коньяки України можуть випускатися під власною назвою;

- бренді - міцні алкогольні напої з характерним букетом і смаком, що виготовляються з витриманих у дубовій тарі або у ємностях з нержавіючої сталі з дубовою клепкою спиртів, отриманих шляхом дистиляції виноградної сировини, у спосіб доведення їх до кондицій готових напоїв пом`якшеною водою з додаванням цукрового сиропу та цукрового колеру. Тривалість відпочинку бренді після купажу встановлюється рішенням суб`єкта господарювання.

Тобто із вказаних визначень, випливає, що Закон України "Про виноград та виноградне вино" визначає поняття "коньяки України" та "бренді", як різні продукти.

При цьому, в ході спірного відеосюжету демонструється лише знак для товарів та послуг "ТИСА" за свідоцтвом України №36796 від 15.01.2004 власником якого є позивач, а також зазначено про оцінку "бренді", а не коньяку України та не вказується на виробництво оцінюваного продукту саме за допомогою вказаної вище технологічної інструкції. Відтак, з урахуванням вищезазначеного, зі спірного відеосюжету неможливо достовірно встановити, що оцінка стосується саме коньяку України "Ужгород" торгової марки "ТИСА", що виробляється за допомогою технологічної інструкції на виробництво коньяку України марочного групи "КС" "Ужгород" 6-2009, що затверджена заступником Міністра аграрної політики України 06.07.2009

За приписами ст. ст. 74, 86 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, слід дійти висновку, що вимоги позивача про визнання недостовірною інформації, поширеної TOB "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" та розміщену за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" є необґрунтованими, оскільки дана інформація несе характер оціночного судження, у зв`язку із чим у задоволенню позову у даній частині вимог слід відмовити.

З урахуванням вищезазначеного та приймаючи до уваги приписи ст. 30 Закону України "Про інформацію", з огляду на те, що спірну інформацію слід вважати оціночним судженням, вимоги позивача про зобов`язання TOB "Телерадіокомпанія "Студія 1+1» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на офіційному сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 інформації наступного змісту: "Коньяки України "Ужгород" торгової марки "Тиса" вироблені з коньячних спиртів витриманих по спеціальній технології не менше 10 років, без додавання іншої сировини та матеріалів не передбачених відповідною Технологічною інструкцією, Законом України "Про виноград та виноградне вино» та "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а також вимоги позивача про заборону TOB "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" поширювати будь-яким способом недостовірну інформацію, розміщену за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" є також необґрунтованими, як такі, що є похідними від вимог про визнання недостовірною інформацію, у зв`язку із чим, позовні вимоги у зазначених частинах також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод відмовити повністю.

2. Стягнути з Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод (88014, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Тімірязєва, буд. 19; ідентифікаційний код 00412122) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 23; ідентифікаційний код 23729809) 7 929, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 10 572,00 грн. судового збору за подання касаційної скарги. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05.12.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко