ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2019 р. Справа №914/1028/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Мирутенка О.Л.,

Скрипчук О.С.,

секретар судового засідання Михайлишин С.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 25.10.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/3838/19 від 28.10.2019),

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16 жовтня 2019 року (м. Львів, суддя Чорній Л.З.)

у справі № 914/1028/19

порушеній за позовом

позивача: ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська гарнізонна база", м. Львів

про стягнення 6372928,69 грн.,

за участю представників:

від апелянта/позивача: Гаталяк М.Я. - адвокат (ордер №1005035 від 15.10.2019);

від відповідача: Пастернак П.І. - адвокат (ордер серія КС №369024 від 27.11.2019), Семиренко П.Я. - адвокат (ордер №1009162 від 03.12.2019);

ВСТАНОВИВ:

28.05.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська гарнізонна база» про стягнення 6 372 928,69 грн. (Т-1, а.с.8-11).

27.09.2019 позивачем було подано місцевому господарському суду заяву про невідкладне вжиття заходів по забезпеченню позову (Т-1, а.с.130-131), в якій просить накласти, в межах заявлених позовних вимог у розмірі 6 372 928,69 грн., арешт на наступне майно ТОВ «Львівська гарнізонна база» (ЄДРПОУ - 323 26800), що розташоване за адресою м. Львів, вул. Маринецька, будинок 7:

- реєстраційний номер майна 3228444, тип майна: приміщення прохідної літера «К-1», загальна площа 15,5 кв. м.; підстава виникнення права власності, договір купівлі-продажу Р.№4873, 20.12.2004, посвідчений Шахрай С.О., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу;

- реєстраційний номер майна 3228716, тип майна: приміщення кафе літера «Д», загальна площа 128,8 кв. м. підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, р.№4867, 20.12.2004, посвідчений Шахрай С.О., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу;

- реєстраційний номер майна 3228894, тип майна : склад №1 літера «Г-1», загальна площа 758,5 кв. м. підстава виникнення права власності : договір купівлі-продажу, Р№4882, 20.12.2004, посвідчений Шахрай С.О., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу;

- реєстраційний номер майна 3229051, тип майна: приміщення адмінкорпусу літера «А-2» , загальна площа 552,4 кв. м. підстава виникнення права власності : договір купівлі-продажу, Р №4861, 20.12.2004, посвідчений Шахрай С.О., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу;

- реєстраційний номер майна 3229529, ти майна: склад літера «А-1» , загальна площа 2484,8 кв. м. підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, Р. №4894, 20.12.2004, посвідчений Шахрай С.О., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу;

- реєстраційний номер майна 4057840, тип майна: будівля літ «Л-1», загальною площею 310,7 кв. м. підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, Р. №4885,20.12.2004, посвідчений Шахрай С.О., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Також, просить визначити зустрічне забезпечення у розмірі 5 000 грн. (Т-1, а.с.130-131).

15.10.2019 позивачем подано на розгляд Господарського суду Львівської області заяву в порядку ч.3 ст. 184 та ч.3 ст. 237 ГПК України (Т-1, а.с.179-182), згідно якої просить визнати недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Львівська гарнізонна база» від 27.09.2019 (протокол №1 загальних зборів ТОВ «Львівська гарнізонна база» від 27.09.2019); скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48965160 від 02.10.2019 та запис про право власності 33486246; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48964293 від 02.10.2019. та запис про право власності 33485492; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48963655 від 02.10.2019. та запис про право власності 33484857; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48963121 від 02.10.2019. та запис про право власності 33484402; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 4896741 від 02.10.19. та запис про право власності 33484047; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48961916 від 02.10.2019. та запис про право власності 33483314. При цьому просить відстрочити сплату судового збору з підстав викладених у клопотанні про відстрочення сплати судового збору, доданої до позовної заяви.

Дана заява мотивована тим, що рішення загальних зборів ТОВ «Львівська гарнізонна база» від 27.09.2019 має бути визнане недійсним, як таке, що направлене на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.10.2019 у справі №914/1028/19 (суддя Чорній Л.З.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 27.09.2019 за вх. №2621/19 про забезпечення позову відмовлено. Також, відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 15.10.2019 за вх. №42469/19 в порядку ч. 3 ст. 184 та ч.3 ст. 237 ГПК України та повернуто її заявнику. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.11.2019 о 15:30 год. (Т-1, а.с.241-250).

Ухвала мотивована відсутністю зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, оскільки вказане нерухоме майно не належить до предмету спору у даній справі. При цьому зазначено, що вартість майна перевищує суму позовних вимог, а тому зроблено висновок що запропоновані позивачем заходи не можна вважати співмірними до заявлених позивачем вимог.

Щодо відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 15.10.2019, то оскаржувана ухвала мотивована тим, що позивач на час прийняття спірного рішення загальних зборів не був учасником (акціонером) ТОВ «Львівська гарнізонна база» та крім цього рішення загальних зборів учасників не є правочином в розумінні ч.3 ст. 237 ГПК України, а відтак не може розглядатися в межах даного позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати п. 2, п. 3 ухвали Господарського суду Львівської області від 16.10.2019 у справі №914/1028/19; задовільнити заяву ОСОБА_1 від 27.09.2019 про забезпечення позову та прийняти заяву ОСОБА_1 від 15.10.2019 в порядку ч.3 ст. 237 ГПК України.

Скаржник вказує, що місцевим господарським судом не дано оцінки судовим рішенням, а саме постанові Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 у справі №2-11/11 (№2/1328/11/12); постанові Вищого господарського суду України від 25.10.2016 у справі №2-11/11 (2/1328/11/12); ухвалі Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі №5015/7368/11; ухвалі Господарського суду Львівської області від 24.09.2019 у справі №5015/7368/11 де встановлено обставини, які мають значення для вирішення заяви про забезпечення позову. Вважає, що в матеріалах справи наявні докази реальної загрози відчуження майна боржника, а фактично, таке відчуження майна вже відбулось на користь пов`язаної особи.

Також посилається скаржник на те, що рішення загальних зборів ТОВ «Львівська гарнізонна база» від 27.09.2019 має бути визнане недійсним, як таке, що направлене на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст. 13 ЦК України).

Відповідач - ТОВ «Львівська гарнізонна база» у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги посилаючись на те, що заявником не надано доказів того, що дане майно забезпечить виконання рішення суду чи його відчуження призведе до невиконання такого рішення. При цьому, вказує, що позивачем замовчується і той факт, що на рахунках підприємства наявні грошові кошти та що дане майно по своїй вартості на яке позивач просить накласти арешт не співмірне із заявленими позовними вимогами. Також зазначає, що в справі про банкрутство ТОВ «Львівська гарнізонна база» , яка порушена за заявою ОСОБА_2 вбачається, те, що в порядку виконання рішення суду у справі №5015/7368/11 добровільно виконано зобов`язання в частині слати судових витрат на правову допомогу в розмірі 298 000 грн. Факт наявності коштів на рахунках Львівської гарнізонної бази підтверджується випискою з банківських рахунків. Щодо неспівмірності вимог по арешту майна, що належить ТОВ «Львівська гарнізонна база» з вимогами позовної заяви позивача то дану позицію підтверджує висновком про вартість майна від 29.10.2018. Щодо заяви позивача поданої в порядку ч.3 ст. 237 ГПК України то відповідач вказує на те, що рішення загальних зборів учасників не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України ч.34 ст. 237 ГПК України, також позивач на час прийняття спірного рішення не був учасником (акціонером) ТОВ «Львівська гарнізонна база» а відтак не може розглядатись в межах даного провадження. Відповідно до цього, просить ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 справу було розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Данко Л.С., суддів Мирутенко О.Л. та Скрипчук О.С.

Ухвалою суду від 04.11.2019 апелянту відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16 жовтня 2019 року у справі №914/1028/19.

Ухвалою суду від 12.11.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 03 грудня 2019 року.

В судовому засіданні 03.12.2019 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної ухвали з підстав наведених у апеляційній скарзі. Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві.

Судовою колегією досліджено докази, на які звертав увагу позивач в своїй апеляційній скарзі, а саме: постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 у справі №2-11/11 (№2/1328/11/12); постанову Вищого господарського суду України від 25.10.2016 у справі №2-11/11(№2/1328/11/12); ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.09.2018; ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.09.2019 у справі №5015/7368/11; витяг з ЄДРПОУ від 03.10.2019 про ПП Компанія «Метріум»; витяг з ЄДРПОУ від 17.10.2019 про ПП "Компанія «Метріум»; витяг з ЄДРПОУ від 09.10.2019 про ТОВ «Львівська гарнізонна база»; інформаційну довідку №183524483 від 03.10.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (по об`єкту); інформаційну довідку №184079732 від 09.10.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (по суб`єкту); запиту №1 від 09.10.2019 Гаталяка М.Я.

При цьому, судовою колегією встановлено, що подані заявником докази не впливають на процесуальний розгляд клопотань позивача від 27.09.20219 та від 15.10.2019 місцевим господарським судом.

Судова колегія, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників по справі, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів або ефективний захист порушених прав або інтересів позивача.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року по справі № 925/402/18.

Таким чином, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме - якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити: виконання рішення суду; ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 липня 2018 року по справі № 911/396/18.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, зокрема: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо.

В свою чергу, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас, співмірність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 910/18812/17.

У заяві про вжиття заходів для забезпечення позову позивач посилається на реальність загрози відчуження майна, з підстав того у 2018-2019 роках йому стало відомо про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ведуть перемовини про відчуження майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказує, що до теперішнього часу відповідач був позбавлений права продавати таке майно, але внаслідок припинення провадження у справі №5015/7368/11 про банкрутство 24.09.2019 (копія ухвали від 24.09.2019) така можливість у відповідача з`явилась. Відповідно до цього, єдиним засобом по виконанню в майбутньому рішення по цій справі є забезпечення позову.

Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості, а саме: 2 293 425,09 грн. - 25% річних за прострочення строків розрахунків та 4 079 503,60 грн. інфляційних нарахувань.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Судова колегія з врахуванням матеріалів та обставин справи погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач не навів жодного обґрунтування наявності правових підстав, для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту щодо майна. Належні та допустимі докази в розмінні ст. ст. 77, 78 ГПК України заявником до заяви де долучено.

Як вбачається з обставин справи заявником не надано доказів того, що дане майно забезпечить виконання рішення суду чи його відчуження призведе до невиконання такого рішення. Також заявником не подано доказів, які б свідчили що на рахунках підприємства відсутні кошти.

При цьому з обставин справи вбачається факт наявності коштів на рахунках Львівської гарнізонної бази, що підтверджується зокрема випискою з банківських рахунків (Т-1, а.с.171-178). Щодо не співмірності вимог по арешту майна, що належить ТОВ «Львівська гарнізонна база» з вимогами позовної заяви позивача та дана позиція підтверджується висновком про вартість майна від 29.10.2018 (Т-1, а.с.169-170), а відтак заходи забезпечення позову не можна вважати співмірними до заявлених позовних вимог.

Відповідно до цього обґрунтованим є висновок суду про відсутність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, оскільки вказане нерухоме майно не належить до предмету спору у даній справі. При цьому, вартість майна перевищує суму позовних вимог, а тому заходи не є співмірними до заявлених позовних вимог.

В заяві про забезпечення позову позивач просить визнати зустрічне забезпечення у розмірі 5000 грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення позову, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне зобов`язання також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відтак враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову у заяві про забезпечення та зустрічне забезпечення позову в даній справі.

Яв вбачається з обставин справи 15.10.2019 позивачем через канцелярію суду подано було заяву в порядку ч.3 ст. 184, ч.3 ст. 237 ГПК України про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Львівська гарнізонна база» від 27.09.2019 (протокол №1 загальних зборів ТОВ «Львівська гарнізонна база» від 27.09.2019); скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48965160 від 02.10.2019. та запис про право власності 33486246; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48964293 від 02.10.2019. та запис про право власності 33485492; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48963655 від 02.10.2019. та запис про право власності 33484857; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48963121 від 02.10.2019. та запис про право власності 33484402; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 4896741 від 02.10.19. та запис про право власності 33484047; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48961916 від 02.10.2019. та запис про право власності 33483314, яка місцевим господарським судом повернута заявнику.

Позивач вказує, що рішення загальних ТОВ «Львівська гарнізонна база» від 27.09.2019 є правочином, оскільки спрямоване на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оскільки на підставі даного рішення право власності на майно ТОВ «Львівська гарнізонна база» перейшло до ПП «Компанія «Метріум». З 02.07.2006 ТОВ «Львівська гарнізонна база» є в статусі боржника Михайлишина І.О. Згідно з ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.09.2019 у справі № 5015/7368/11 сума основного боргу 2 787 667,51 грн. погашено лише у липня 2019 року При цьому, ТОВ «Львівська гарнізонна база» обізнана про те, що 18.06.2019 Господарським судом Львівської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі №914/1028/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Львівська гарнізонна база» про стягнення боргу в сумі 6 372 928,69 грн., а відтак могло прогнозувати негативні наслідки для себе у випадку задоволення позову.

Також позивач зазначає, що кінцевим бенефіціарним власником обох підприємств є ОСОБА_2 Основний вид діяльності обох підприємств вказано «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна» (КВЕД 68.20). Розмір статутного капіталу становить 9078330,72 грн. Відтак, на його думку метою переходу права власності від одного підприємства до іншого є приховування майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів з ТОВ «Львівська гарнізонна база».

У відповідності до ч.3 ст. 237 ГПК України ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 2 293425,09 грн. - 25% річних за прострочення строків розрахунків та 4079503,60 грн. - інфляційних нарахувань. В заяві, поданій в порядку ч.3 ст. 237 ГПК України просить визнати недійсним рішення загальних зборів.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту прав та охоронюваного законом інтересу.

Рішення загальних зборів є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсними) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочином у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення ст. ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України, які визначають підстави недійсності правочину, і відповідно, правові наслідки недійсності правочину за ст. 216 Цивільного кодексу України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути : невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах (дані висновки відображено в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/21845/16).

Слід звернути увагу на те, що позивач на час прийняття спірного рішення загальних зборів не був учасником (акціонером) ТОВ «Львівська гарнізонна база». Крім цього, як зазначено вище, рішення загальних зборів не є правочином в розумінні ч.3 ст. 237 ГПК України, відповідно до цього не може розглядатися в межах даного провадження.

Відтак, враховуючи наведене, місцевим господарським судом мотивовано відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 15.10.2019 за вх. №42469/19 поданої в порядку ч.3 ст. 184 та ч.3 ст. 237 ГПК України та повернуто її заявнику.

Крім цього, слід зауважити, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.10.2019 у справі №914/2175/19 порушено провадження за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ТОВ «Львівська гарнізонна база» та ПП «Компанія «Метріум» про визнання правочину недійсним.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.10.2019 у справі №914/1028/19 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 09.12.2019

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя О.Л.Мирутенко

Суддя О.С.Скрипчук