ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.19 р. Справа № 917/1622/18

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС Столиця Трейд", провул. Балтійський, 20, м. Київ,04073

до Кременчуцької міської ради Полтавської області, пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область,39600

про часткове скасування рішення

Суддя Солодюк О.В.

Секретар судового засідання Олійник Н.І.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Розглядається позовна заява про часткове скасування рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області, а саме, скасування пункту 5 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про внесення змін до рішень органів місцевого самоврядування" від 30 травня 2018 р. в частині розміру орендної плати за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв.м., яка розташована за адресою: м. Кременчук, просп. Лесі Українки (50-річчя Жовтня),1-А.

Ухвалою суду від 29.12.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 22.01.2019р. на 09-15 год.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджений Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016р. № 489, у якому зазначено процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів та вказує, що підставою оскарження рішення позивачем є необґрунтованість розміру нарахованої орендної плати за фактичне використання земельної ділянки, оскільки зазначений у рішенні розмір орендної плати, яка має бути сплачена позивачем, перевищує розмір 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

15.01.2019р. від відповідача надійшло клопотання про забезпечення проведення судових засідань у даній справі у режимі відеоконференції у Автозаводському районному суді м. Кременчука Полтавської області.

16.01.2019р. судом ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про проведення засідання в режимі відео конференції 22.01.2019р. о 09-15 год. у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

18.01.2019р. від позивача як додаток до супровідного листа надійшли документи, зокрема, заява про участь в судовому засіданні 22.01.2019 р. в режимі відеоконференції у Оболонському районному суді м. Києва, заява про долучення до матеріалів справи копії документу (рішення Кременчуцької міської ради від 16.11.2017 р.), про залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та про витребування доказів в порядку ст. 81 ГПК України (вх. № 492).

18.01.2019р. ухвалою суду позивачу відмовлено у задоволенні заяви про проведення засідання в режимі відеоконференції 22.01.2019р. о 09-15 год. у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 520 від 21.01.2019р.) проти вимог позивача заперечує, посилаючись на ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 3, 80, 93, 116, 120, 206 Земельного кодексу України, ст. 13 Конституції України, 377 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону «Про оренду землі» ст. 14, п. 288.1, п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», вказуючи, що обов`язок набувача нерухомого майна нараховувати та сплачувати орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою з дати набуття права власності на нерухоме майно, що на ній розташоване, прямо випливає зі змісту положень статей 120, 206 Земельного кодексу України, 377 Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі».

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об`єкт, а з ним і обов`язок сплачувати земельний податок чи орендну плату.

Відповідач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.07.2016р., укладеного між ТОВ «СІНТЕКС» та ТОВ «АІС СТОЛИЦЯ ТРЕЙД», позивач набув у власність будівлі автосалону, станції технічного обслуговування та ремонту автомобілів на 4 поста, що розташовані за адресою: просп. Лесі Українки, 1-А, м. Кременчук Полтавської обл. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 11 251 кв.м (кадастровий № :02:001:0096). Факт набуття права власності на об`єкти нерухомості свідчить про фактичне користування позивачем вказаною земельною ділянкою, враховуючи, що вищезазначені об`єкти нерухомості на ній розміщені.

Отже, як стверджує відповідач, Кременчуцька міська рада, як власник землі, до виключної компетенції якого належить право розпорядження своїми землями, має право на одержання плати за користування нею.

Відповідач вважає, що нарахування ТОВ «АІС Столиця Трейд» орендної плати на підставі рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16.11.2017 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» та від 30.05.2018р. «Про внесення змін до рішень органів місцевого самоврядування в м. Кременчуці» за період фактичного використання є цілком правомірним та обгрунтованим.

Кременчуцька міська рада Полтавської області у вищевказаних рішеннях визначила розмір та порядок сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою за період з дня прийняття рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки у встановлений строк після державної реєстрації права оренди, тобто, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, як вказує відповідач, буде договір оренди землі, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (відповідно до норм п. 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України). Згідно п.288.5. ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.

Відповідач вважає, що нарахування позивачу орендної плати за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв.м. за період з 06.07.2016 - дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна до дня прийняття рішення Кременчуцької міської ради від 30.05.2018р. «Про внесення змін до рішень органів місцевого самоврядування в м. Кременчуці», а також нарахування орендної плати за фактичне використання земельної ділянки площею 11251 кв.м. у розмірі 5% від грошової оцінки землі за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16.11.2017 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» та від 30.05.2018р. «Про внесення змін до рішень органів місцевого самоврядування в м. Кременчуці» за період фактичного використання є цілком правомірним та обґрунтованим.

Відповідач зазначає, що додатково визначивши передбачений законодавством обов`язок позивача у вигляді рішення, відповідач не порушив прав та інтересів позивача; доводів про невідповідність нарахованого розміру належного до сплати платежу позивач не навів.

Твердження позивача про те, що зазначення у рішенні розміру орендної плати, яка має бути сплачена позивачем, і яка, на його думку, на 74 103 грн. перевищує розмір 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки не відповідає дійсності.

Відповідач зазначає, що позивачем розраховано орендну плату лише за рік, тоді як в спірному пункті рішення Кременчуцької міської ради вказаний період зазначений з 06.07.2016р. до дня прийняття цього рішення, тобто, до 30.05.2018р.

Відповідач у відзиві надає розрахунок суми орендної плати за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв.м. за період з 06.07.2016р. до дня прийняття рішення Кременчуцької міської ради від 30.05.2018р., яка становить 682 687, 14 грн.

Ухвалою від 28.01.2019р. судом призначено розгляд справи на 19.02.2019р. на 09-30 год., оскільки судове засідання, призначене на 22.01.2019р. на 09-15 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

11.02.2019р. від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні 19.02.2019 р. в режимі відео конференції у Оболонському районному суді м. Києва (вх. № 1276).

Ухвалою суду від 11.02.2019р. позивачу відмовлено в задоволенні заяви про проведення засідання в режимі відеоконференції 19.02.2019р. о 09-30 год. у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

19.02.2019р. ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. За клопотанням позивача відкладено розгляд справи на 21.03.2019р. на 14-00 год.

04.03.2019р. від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні 21.03.2019 р. в режимі відеоконференції у Оболонському районному суді м. Києва.

Позивач у відповіді на відзив з додатковими документами (вх. № 2333 від 11.03.2019р.) зазначає, що відповідно до ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються в самому договорі оренди між орендарем та орендодавцем.

Враховуючи той факт, що процедура оформлення документів для укладення договору оренди є тривалою та потребує підготування великої кількості документів і погоджень з боку уповноважених державних органів, ТОВ «АІС СТОЛИЦЯ ТРЕЙД» весь період оформлення документів сплачувало грошові кошти за фактичне користування земельною ділянкою і сплачує грошові кошти станом на сьогоднішній день, з урахуванням норм Податкового кодексу України.

Позивач зазначає, що ним проводились всі необхідні дії по підготуванню пакета документів для укладення договору оренди та приймаючи до уваги положення п. 14.1 ст. 14 ПК України, товариство сплатило обов`язковий платіж за користування землею у формі земельного податку за період з 06.07.2016р. по 30.05.2018р. в розмірі 130 900,25 грн.

Посилаючись на п. 287.7 ст. 287, п.,п. 24.1, 24.2, 24,3 ст. 24 ПК України, позивач зазначає, що чинне податкове законодавство України передбачає можливість за один об`єкт оподаткування стягнення лише одного виду збору/податку.

Тобто, ТОВ «АІС Столиця Трейд» в межах чинного законодавства, як зазначає позивач, сплачувало та по даний час сплачує земельний податок, що виключає необхідність сплати позивачем орендної плати за фактичне використання земельної ділянки взагалі.

Позивач також не погоджується із розрахунком суми, що зазначена у оскаржуваному рішенні, оскільки крім підстав, наведених у позові, з розрахунків відповідача не вбачається, що міською радою враховано сплачені позивачем суми земельного податку.

При цьому, позивач звертає увагу на те, що ні позивач ні його представник не володіють спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування правильності розрахунку суми у розмірі 682 687,14 грн., що наведена у оскаржуваному рішенні та у відзиві на позовну заяву.

Позивач вважає, що є підстави для призначення економічної експертизи судом, оскільки вбачається велика розбіжність у розрахунках відповідача та позивача, а також є незрозумілим, чи враховано відповідачем у суму в розмірі 682 687,14 грн. грошові кошти, які ТОВ «АІС Столиця Трейд» сплатило у якості земельного податку.

На думку позивача, проведеною експертизою буде встановлено, що розмір грошових коштів, що визначений у оскаржуваному рішенні до нарахування та сплати за фактичне використання земельною ділянкою, є помилковим та незаконним.

Ухвалою суду від 12.03.2019р. відмовлено позивачу у задоволенні заяви від 04.03.2019р. про проведення засідання в режимі відеоконференції у Оболонському районному суді м. Києва 21.03.2019р. о 14-00 год. у зв`язку з відсутністю технічної можливості .

18.03.2019р. від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні 21.03.2019 р. в режимі відеоконференції у Оболонському районному суді м. Києва (вх. № 2638).

Відповідач у запереченні на відзив на позовну заяву та поясненні щодо клопотань позивача (вх. № 2815 від 21.03.2019р.) зазначає, що оскільки за змістом статей 116, 120, 206 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, статті 21 Закону України "Про оренду землі" обов`язок здійснювати оплату за фактичне користування земельною ділянкою виникає у набувача права власності на об`єкт нерухомості саме з дня фактичного користування земельною ділянкою, а відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України, єдиною формою плати за землю для позивача є орендна плата, тому зазначення в спірному рішенні вказаних вимог є, на думку відповідача, правомірними. Неукладення договору оренди землі не може слугувати доводом для звільнення користувачів земельних ділянок, на яких поширюється дія положень статті 120 Земельного кодексу України, від плати за фактичне користування цими ділянками.

Кременчуцька міська рада Полтавської області в силу положень статті 13 Конституції України, ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 116 Земельного кодексу України, як зазначає відповідач, не позбавлена права додатково визначати законодавчо передбачений обов`язок позивача у вигляді рішення «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» від 16.11.2017р. та рішення від 30.05.2018р. «Про внесення змін до рішень органів місцевого самоврядування в м. Кременчуці».

Відповідач також зазначає, що для перевірки правильності нарахування, розміру орендної плати за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв. м у розмірі 5% від грошової оцінки землі не потрібно мати спеціальних знань, так як порядок нарахування визначений Податковим кодексом України, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: просп. Лесі Українки 1-А, в м. Кременчуці Полтавської області, площею 11 251 кв.м. (кадастровий № :02:001:0096) на 2018 рік, яка складає 12 171 669,33 грн., визначена Міськрайонним управлінням у Кременчуцькому районі та м. Кременчуці, м.Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. До того ж, вказана нормативна грошова оцінка не є предметом позовних вимог позивача.

Щодо клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відповідач вважає, що воно є необґрунтованим, оскільки до матеріалів справи додано витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, якою визначено нормативно грошову оцінку земельної ділянки з детальним описом коефіцієнтів і позивачем не зазначено в позовних вимогах та подальших поясненнях по справі доводів щодо невідповідності будь-яких коефіцієнтів чи інших одиниць виміру, які використовувались при розрахунку вищезазначеної нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

21.03.2019р. ухвалою суду відкладено розгляд справи на 16.05.2019р. на 09-30 год. з призначенням проведення судового засідання 16.05.2019 р. у режимі відеоконференції у Оболонському районному суді м. Києва.

16.05.2019р. ухвалою суду за заявою позивача (вх. № 4757 від 10.05.2019 р.) відкладено розгляд справи на 22.07.2019р. на 14-00 год. з призначенням проведення судового засідання в режимі відеоконференції у Оболонському районному суді м. Києва

Ухвалою суду від 12.08.2019 р. призначено розгляд справи на 16.09.2019р. на 10-00 год. з проведенням судового засідання в режимі відеоконференції у Оболонському районному суді м. Києва, оскільки судове засідання, призначене на 22.07.2019р. на 14-00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

16.09.2019р. у зв`язку з неявкою представника позивача ухвалою суду розгляд справи відкладено на 16.10.2019р. на 11-30 год.

30.09.2019р. від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні 16.10.2019 р. в режимі відеоконференції в Оболонському районному суді м. Києва (вх. № 10471).

01.10.2019р. ухвалою суду відмовлено позивачу у задоволенні заяви про проведення засідання в режимі відеоконференції в Оболонському районному суді м. Києва 16.10.2019р. на 11-30 год. у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

09.10.2019р. від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні 16.10.2019 р. в режимі відеоконференції у Шевченківському районному суду м. Києва (вх. № 10899).

10.10.2019р. ухвалою суду відмовлено позивачу у задоволенні вищезазначеної заяви про проведення засідання в режимі відеоконференції 16.10.2019р. о 11-30 год. у Шевченківському районному суду м. Києва у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

Ухвалою суду від 16.10.2019р. відмовлено у задоволенні заяви позивача про відкладення розгляду справи (вх. № 11081 від 15.10.2019 р.), відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування у Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та відповідача доказів в порядку ст. 81 ГПК України, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення економічної експертизи по даній справі. Ухвалою суду від 16.10.2019 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 27.11.2019р. о 11-00 год.

01.11.2019р. позивач звернувся до суду з заявою з проханням забезпечити проведення судового засідання 27.11.2019р. о 11-00 год. в режимі відеоконференції в Оболонському районному суді м. Києва (вх. № 11901).

01.11.2019р. ухвалою суду призначено судове засідання на 27.11.2019р. о 11-00 год. в режимі відеоконференції з Оболонським районним судом м. Києва за участю представника позивача.

Представник позивача в судове засідання 27.11.2019р. об 11-00 год. до Оболонського районного суду м. Києва не з`явився, що підтверджується довідкою Оболонського районного суду м. Києва. Про дату, час та місце судового засідання позивач повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Клопотанням (вх. № 13126 від 27.11.2019р.) просить суд розгляд справи проводити без участі представника відповідача та додатково зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Кременчуцька міська рада Полтавської області не враховувала сплачену позивачем суму земельного податку за період з 06.07.2016р. по 30.05.2018р., оскільки в спірних рішеннях зазначалося про визначений законодавством обов`язок позивача (власника нерухомого майна) сплатити за фактичне користування земельною ділянкою під нерухомим майном за відповідний період. Згідно п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди землі, тому сплачені суми земельного податку будуть враховані при укладені договору оренди землі.

В судовому засіданні 27.11.2019р. ухвалено рішення згідно ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

06.07.2016 р. відповідно до договору купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально, Товариство з обмеженою відповідальністю «АІС СТОЛИЦЯ ТРЕЙД» придбало у власність будівлі автосалону, станції технічного обслуговування та ремонту автомобілів на 4 поста, які розташовані за адресою: просп. Лесі Українки (50-річчя Жовтня), 1-А, м. Кременчук Полтавської області на земельній ділянці площею 11 251 кв.м. за кадастровим номером :02:001:0096, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.11.2019р. (том 2, а.с. 25-31).

16.11.2017р. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» (том 1, а.с. 34-35) вирішено, зокрема, затвердити Товариству з обмеженою відповідальністю «АІС СТОЛИЦЯ ТРЕЙД» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування будівлі автосалону, станції технічного обслуговування та ремонту автомобілів на 4 поста по просп. Лесі Українки, 1-А. Передано Товариству з обмеженою відповідальністю «АІС СТОЛИЦЯ ТРЕЙД» (ідентифікаційний код 39145234), за умови виконання п. 5.2 цього рішення, в оренду строком на один рік земельну ділянку площею 11 251 кв.м. (кадастровий № :02:001:0096) для експлуатації та обслуговування будівлі автосалону, станції технічного обслуговування та ремонту автомобілів на 4 поста (код КВЦПЗ В 03.10) по просп. Лесі Українки, 1-А. Встановлено плату за землю в розмірі 5% від грошової оцінки землі щорічно.

Визнано зазначену земельну ділянку землями комунальної власності.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «АІС СТОЛИЦЯ ТРЕЙД»: виконувати обов`язки землекористувача відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України (п. 5.2.1 рішення). В шестимісячний термін замовити документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою; зареєструвати право оренди земельної ділянки в установленому законом порядку; внести зміни до відомостей Державного земельного кадастру в частині цільового призначення земельної ділянки (п.5.2.3 рішення);

В п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки надати копію договору оренди землі з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до Головного управління ДФС у Полтавській області та копію Витягу до Кременчуцької міської ради Полтавської області (п. 5.2.4 рішення);

В місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв.м. у розмірі 5% від грошової оцінки землі за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки (п. 5.2.5 рішення).

У разі зміни орендної плати укласти додаткову угоду до договору оренди землі (п. 5.2.6 рішення).

Враховувати інтереси і права суміжних землекористувачів та дотримуватись правил добросусідства згідно ст.ст. 96, 103 Земельного кодексу України (п. 5.2.8 рішення).

30.05.2018р. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про внесення змін до рішень органів місцевого самоврядування в м. Кременчуці» вирішено внести зміни в пункт 5 рішення Кременчуцької міської ради від 16.11.2017р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» щодо надання в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «АІС СТОЛИЦЯ ТРЕЙД» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівлі автосалону, станції технічного обслуговування та ремонту автомобілів на 4 поста по просп. Лесі Українки, 1-А, а саме: замість слів «В шестимісячний термін» читати «В термін до 30.11.2018»; підпункт 5.2.2 виключити; підпункт 5.2.5 викласти в наступній редакції: « 5.2.5. В місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки: нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв. м у розмірі 5% від грошової оцінки землі за період з 06.07.2016р. до дня прийняття цього рішення у розмірі 682 687,14 грн.; нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв. м. у розмірі 5% за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки» (том 1, а.с. 10).

Як зазначає позивач, у рішенні від 30.05.2018 р. відповідач самостійно встановив орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 11 251 кв. м., розмір якої зазначений останнім у п.5 рішення від 30.05.2018р. - 682 687,14 грн., необґрунтовано зазначив розмір нарахованої орендної плати за фактичне використання земельної ділянки, оскільки зазначений у рішенні розмір орендної плати, яка має бути сплачена позивачем, перевищує розмір 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши додані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності.

За змістом статті 122, 123, 124 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренду земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Аналогічна норма закріплена у статті 16 Закону України «Про оренду землі».

Згідно з частиною першою статі 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Приписами статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Водночас питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

Положеннями статті 120 Земельного кодексу України, унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України передбачено, що кадастровий номер та розмір земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 06.07.2016р., позивач набув у власність будівлі автосалону, станції технічного обслуговування та ремонту автомобілів на 4 поста, що розташовані за адресою: просп. Лесі Українки, 1-А, м. Кременчук Полтавської обл. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 11 251 кв. м. (кадастровий № :02:001:0096), проте, позивач користується земельною ділянкою під нерухомим майном без правовстановлюючих документів, не здійснюючи орендну плату за таке користування.

Факт набуття права власності на об`єкти нерухомості свідчить про фактичне користування позивачем вказаною земельною ділянкою, враховуючи, що вищезазначені об`єкти нерухомості на ній розміщені.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За частиною третьою статті 7 цього Закону до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду відповідно до договору, який містить всі необхідні за законом істотні умови, право попереднього власника або користувача припиняється; новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди.

Зі змісту ст. 120 ЗК України та інших норм чинного законодавства із земельних питань слідує, що обов`язок платності за користування земельною ділянкою виникає у набувача права власності на об`єкт нерухомості саме з дня фактичного правомірного користування земельною ділянкою, оскільки закон не передбачає звільнення землекористувачів від такої оплати (у вигляді податку чи орендної плати), у разі не оформлення документів, що підтверджують право користування.

Крім того, за змістом статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України. Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата.

Таким чином, обов`язок набувача нерухомого майна нараховувати та сплачувати орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою з дати набуття права власності на нерухоме майно, що на ній розташоване, прямо випливає зі змісту положень статей 120,206 Земельного кодексу України, 377 Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі».

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об`єкт, а з ним і обов`язок сплачувати земельний податок чи орендну плату.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, споруди, будівлі, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий користувач земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до законодавства.

Не укладення самого договору оренди землі не може слугувати доводом для звільнення користувачів земельних ділянок, на яких поширюється дія положень ст. 12 Земельного кодексу України, від плати за фактичне користування цими ділянками.

Кременчуцька міська рада, як власник землі, до якого належить право розпоряджатися своїми землями, має право на одержання плати за користування нею та не позбавлена права додатково визначати законодавчо передбачений обов`язок позивача у вигляді рішень «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» від 16.11.2017р. та від 30.05.2018р. «Про внесення змін до рішень органів місцевого самоврядування в м. Кременчуці», а тому відповідач не порушив прав та інтересів позивача.

Кременчуцька міська рада Полтавської області у п. 5 рішення від 30.05.2018 р. діяла в межах ст. 19 Конституції України та наведених вище норм чинного законодавства, зобов`язала позивача в місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв. м. у розмірі 5% від грошової оцінки землі за період з 06.07.2016р. до дня прийняття цього рішення у розмірі 682 687,14 грн., що не суперечить п. 5 рішення відповідача від 16.11.2017 р.; нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв. м. у розмірі 5% за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки», що також не суперечить п. 5 рішення відповідача від 16.11.2017 р., який не оспорюється позивачем.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно розміру нарахованої суми орендної плати у п. 5 рішенні Кременчуцької міської ради Полтавської області з посиланням на сплату позивачем земельного податку, оскільки позивач не є платником земельного податку (не є власником земельної ділянки загальною площею 11251 кв.м. (кадастровий № :02:001:0096), м. Кременчук, вул. Лесі Українки, 1-А чи постійним користувачем), і єдиною платою за користування земельною ділянкою є орендна плата, розмір якої встановлюється сторонами в договорі оренди.

При прийнятті п.5 рішення від 30.05.2018 р. Кременчуцька міська рада Полтавської області не враховувала сплачену позивачем суму земельного податку у розмірі 130 900,25 грн. за період з 06.07.2016р. по 30.05.2018р. (том 1, а.с. 95-117), оскільки у спірному пункті рішення зазначалося про визначений законодавством обов`язок позивача, як власника нерухомого майна, сплатити за фактичне користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно за відповідний період (з моменту набуття права власності на нерухоме майно до державної реєстрації права оренди на земельну ділянку).

Таким чином, сплачені позивачем суми земельного податку за земельну ділянку буде враховано відповідачем у разі укладення договору оренди землі, оформленого та зареєстрованого відповідно до законодавства (відповідно до норм п. 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України).

При розрахунку суми, яка підлягає сплаті позивачем за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв. м. Кременчуцькою міською радою було враховано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.06.2018р. за №1359/0/212-18, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 11 251 кв.м на 2018 рік складає 12 171 669,33 грн. (том 1, а.с. 9), коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки, ставку орендної річної плати за земельні ділянки відповідно рішення відповідача «Про внесення змін до рішення міської ради від 23.09.2008р. «Про орендну плату за землю в м. Кременчуці» - 5% від грошової оцінки землі щорічно за земельні ділянки, передані для експлуатації та обслуговування автозаправних станцій, мийок автомашин (том 1, а. с. 177-178), що не суперечить ПК України.

Посилання позивача на те, що відповідачем невірно розраховано суму до сплати 682 687,14 грн. у п. 5 рішення від 30.05.2018 р., суд вважає безпідставним, оскільки періодом нарахування у спірному п. 5 рішення зазначено: з 06.07.2016 р. (дата набуття права власності позивачем на нерухоме майно) до дати прийняття рішення (30.05.2018 р.). Позивачем же розраховано плату за фактичне користування земельною ділянкою за 1 рік, тобто, за 12 місяців.

Отже, суд дійшов висновку, що нарахування позивачу відповідачем орендної плати за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв. м. за період з 06.07.2016 - дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна до дня прийняття рішення Кременчуцької міської ради від 30.05.2018 «Про внесення змін до рішень органів місцевого самоврядування в м. Кременчуці», а також нарахування орендної плати за фактичне використання земельної ділянки площею 11 251 кв. м. у розмірі 5% від грошової оцінки землі за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки є правомірним та обґрунтованим.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Згідно частинами 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Солодюк О.В.