ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 справа № 914/1158/19

м.Львів

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт», м.Трускавець Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельно-курортний комплекс «Карпати», м.Трускавець Львівської області

про стягнення заборгованості. Ціна позову: 1027621,08 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Зарицькій О.Р.

Представники сторін:

від позивача: Дякон Б.Р. - адвокат;

від відповідача: Шумелда Р.Р. - адвокат.

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт», м.Трускавець Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельно-курортний комплекс «Карпати», м.Трускавець Львівської області про стягнення 1027621,08грн. заборгованості за послуги з постачання мінеральних вод (лікувальних ресурсів).

Ухвалою суду від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі №914/1158/19 за даним позовом, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 17.07.2019 року.

Хід розгляду справи відображений у попередніх ухвалах суду.

Так, зокрема, ухвалою суду від 17.07.2019р. строки підготовчого провадження продовжено на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 11.09.2019р.

Ухвалою суду від 23.09.2019 відмовлено ТзОВ Готельно-курортний комплекс "Карпати" у задоволенні клопотання б/н від 20.09.2019р. (вх.№2552/19 від 23.09.2019р.) про призначення судової економічної експертизи.

Ухвалою суду від 23.09.2019р. закрито підготовче провадження у справі і призначено справу №914/1158/19 до розгляду по суті на 17.10.2019.

Протокольною ухвалою суду від 17.10.2019 розгляд справи відкладено на 31.10.2019. В судовому засіданні 31.10.2019 оголошувалась перерва до 14.11.2019.

Представник позивача явку повноважного представника в судове засідання 14.11.2019р. забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та наданих поясненнях, просить позов задоволити у повному обсязі..

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 14.11.2019р. забезпечив, позовні вимоги не визнає, просить в позові відмовити повністю.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається , зокрема, на таке.

Приватне акціонерне товариство «Трускавецькурорт» здійснює видобування мінеральних вод та розсолів Трускавецького родовища для забезпечення потреб лікувально- оздоровчих закладів курорту «Трускавець» та інших споживачів.

Постачання мінеральних вод здійснюється на підставі договорів, які укладаються ПрАТ «Трускавецькурорт» з лікувально-оздоровчими закладами курорту «Трускавець» та іншими споживачами, одним з яких був Відповідач.

Щорічно, в кінці календарного року, ПрАТ «Трускавецькурорт» надавало своїм споживачам, в тому числі і Відповідачу пропозиції про постачання мінеральних вод на наступний рік. Зазвичай, внаслідок прийняття цих пропозицій, споживачі укладали з ПрАТ «Трускавецькурорт» договори у формі єдиного документа, який містив усі необхідні умови, які визначаються як істотні для договорів такого виду. Умови цих договорів були однаковими для усіх споживачів. Саме такі договори укладались між ПрАТ «Трускавецькурорт» та Відповідачем до 2016 року.

Однак у 2016 році Відповідач не погодився укладати такий договір про постачання мінеральних вод (у формі єдиного документа).

Оскільки лише договір, в даному випадку, може бути підставою для виникнення між сторонами взаємних правовідносин щодо постачання мінеральних вод, а укладати такий договір у формі єдиного документа Відповідач відмовився, однак продовжував отримувати мінеральні води, 22.01.2016р. ПрАТ «Трускавецькурорт» безпосередньо надало Відповідачу лист за вих. №83 від 22.01.2016р. з пропозицією про постачання мінеральних вод у 2016 році. Пропозиція містила інформацію про вартість мінеральних вод та умови їх постачання.

Відповідно до умов пропозиції вартість питних мінеральних вод (природна мінеральна вода «Нафтуся», Джерело № 1, №2, №3) на вивіз становила 7500,00 грн. за 1 м. куб. з ПДВ, а мінеральних вод для ванн - 240,00 грн за 1 м.куб. з ПДВ.

25.01.2016р. ПрАТ «Трускавецькурорт», у відповідь на свою пропозицію, отримало заявку Відповідача на постачання мінеральних вод на 2016р., яка зокрема містила орієнтовні обсяги постачання за видами мінеральних вод по місяцях та згоду з умовами пропозиції товариства.

З метою виконання укладеного договору Відповідачем видавались своїм працівникам довіреності, відповідно до яких їх уповноважувалось на отримання у ПрАТ «Трускавецькурорт» мінеральних вод.

На підставі вказаної заявки ПрАТ «Трускавецькурорт» протягом 2016 року було передано, а уповноваженими представниками Відповідача отримано 92,951 куб.м. питних мінеральних вод на вивіз і 314 куб.м мінеральних вод для ванн на загальну суму 772 492,50 грн (розрахунок додається), що підтверджується щомісячними відомостями на відпуск мінеральних вод.

Відповідачем за поставлену у 2016 році мінеральну воду було оплачено у 2016 році - 300 000,00 грн, у 2017 році - 435 000,00 грн та у 2018 році 37 492,50 грн (разом 772 492,50 грн). '

Слід зазначити, що станом на 31.12.2015р. у Відповідача також існував борг за поставлену у 2015 році мінеральну воду в сумі 117 498,12 грн (акт звіряння взаєморозрахунків додається), який у 2016 році ним також було сплачено.

09.12.2016 року ПрАТ «Трускавецькурорт» безпосередньо надало ТзОВ «Готельно-курортний комплекс «Карпати» лист за вих. №2070/1 від 01.12.2016р., яким повідомило ТзОВ «Готельно-курортний комплекс «Карпати» про зміну з 01.01.2017р. цін на мінеральні води.

26.01.2017р. ПрАТ «Трускавецькурорт» безпосередньо надало Відповідачу лист за вих. №33 від 25.01.2017р. з пропозицією про постачання мінеральних вод у 2017 році. Пропозиція містила інформацію про вартість мінеральних вод та умови їх постачання.

Відповідно до умов листа №2070/1 від 01.12.2016р. та пропозиції №33 від 25.01.2017р. вартість питних мінеральних вод (природна мінеральна вода «Нафтуся», Джерело № 1, №2, №3) на вивіз становила 8750,00 грн. за 1 м. куб. з ПДВ, а мінеральних вод для ванн - 280,00 грн за 1 м.куб. з ПДВ. Постачання мінеральних вод здійснюватиметься на підставі відповідних заявок, а їх облік за показниками лічильників (мінеральних вод для ванн) та за відомостями на відпуск мінеральних вод (питних мінеральних вод).

02.02.2017р. ПрАТ «Трускавецькурорт», у відповідь на свою пропозицію, отримало заявку Відповідача на постачання мінеральних вод на 1 квартал 2017р., яка зокрема містила орієнтовні обсяги постачання за видами мінеральних вод по місяцях.

05.04.2017р. ПрАТ «Трускавецькурорт», у відповідь на свою пропозицію отримало заявку Відповідача на постачання мінеральних вод на квітень-травень 2017р., яка зокрема містила орієнтовні обсяги постачання за видами мінеральних вод по місяцях.

24.05.2017р. ПрАТ «Трускавецькурорт», у відповідь на свою пропозицію, отримало заявку Відповідача на постачання мінеральних вод на червень-грудень 2017р., яка зокрема містила орієнтовні обсяги постачання за видами мінеральних вод по місяцях.

З метою виконання укладеного договору Відповідачем було видано своїм працівникам довіреність №10 від 04.01.2017р. строком на один рік, відповідно до якої їх уповноважувалось на отримання у ПрАТ «Трускавецькурорт» мінеральних вод та вчинення інших дій для представництва інтересів Відповідача перед ПрАТ «Трускавецькурорт», пов`язаних з постачанням мінеральних вод.

На підставі вказаних заявок ПрАТ «Трускавецькурорт» протягом 2017 року було передано, а уповноваженими представниками Відповідача отримано 96,693 куб.м. питних мінеральних вод на вивіз та 130 куб.м мінеральних вод для ванн на загальну суму 882 463,75 грн (розрахунок додається), що підтверджується щомісячними відомостями на відпуск мінеральних вод.

В свою чергу Відповідачем за поставлену у 2017 році мінеральну воду було оплачено у 2018 році 617 507,50 грн та у 2019році 137 141,42 грн (разом 754 648,92 грн).

17.01.2018р. ПрАТ «Трускавецькурорт», у відповідь на свою пропозицію №33 від 25.01.2017р. (нова пропозиція не подавалась, оскільки умови постачання не змінювались), отримало заявку Відповідача на постачання мінеральних вод на 2018 рік, яка зокрема містила орієнтовні обсяги постачання за видами мінеральних вод по місяцях.

З метою виконання укладеного договору Відповідачем було видано своїм працівникам довіреність №6 від 02.01.2018р. строком на один рік, відповідно до якої їх уповноважувалось на отримання у ПрАТ «Трускавецькурорт» мінеральних вод та вчинення інших дій для представництва інтересів Відповідача перед ПрАТ «Трускавецькурорт», пов`язаних з постачанням мінеральних вод.

На підставі вказаної заявки ПрАТ «Трускавецькурорт» протягом 2018 року було передано, а уповноваженими представниками Відповідача отримано питних мінеральних вод на вивіз в загальній кількості 102,835 куб.м. на загальну суму 899 806,25 грн (розрахунок додається), що підтверджується щомісячними відомостями на відпуск мінеральних вод.

Відповідачем же за поставлену у 2018 році мінеральну воду оплати не було здійснено взагалі.

Всього протягом 2016-2018р.р. ПрАТ «Трускавецькурорт» було поставлено Відповідачу мінеральних вод на загальну суму 2 554 762,50 грн, а Відповідачем оплачено товариству лише 1 527 141,42 грн. Сума заборгованості Відповідача складає 1 027 621,08 грн.

Свій обов`язок з постачання мінеральної води (лікувальних ресурсів) ПрАТ «Трускавецькурорт» виконало повністю, оскільки ним для ТзОВ «Готельно-курортний комплекс «Карпати» було поставлено мінеральних вод на загальну суму 2 554 762,50 грн.

Доказами цього є відомості відпуску мінеральних вод (відбору лікувальних ресурсів), що складалися та підписувалися протягом 2016-2018 р.р. уповноваженими представниками ПрАТ «Трускавецькурорт» та ТзОВ «Готельно-курортний комплекс «Карпати». Питні мінеральні води протягом 2016-2018р.р. отримувались уповноваженими на це працівниками Відповідача Явором Я.М. та Лавриком В.М .

Крім цього протягом 2016-2018 років, у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, для відображення відповідних господарських операцій у бухгалтерському обліку, ПрАТ «Трускавецькурорт» щомісяця складались, підписувались зі своєї сторони та направлялись для підписання Відповідачу такі первинні документи бухгалтерського обліку як акти на відпуск мінеральних вод та акти наданих послуг за місяць. Також Відповідачу щомісяця надсилались рахунки на оплату поставлених мінеральних вод (наданих послуг). Однак Відповідач не повернув ПрАТ «Трускавецькурорт» жодних, підписаних зі своєї сторони, актів на відпуск мінеральних вод чи актів наданих послуг за місяць, які попередньо направлялись йому. Незважаючи на це ПрАТ «Трускавецькурорт», дотримуючись вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відображало у своєму бухгалтерському обліку усі вказані вище господарські операції. Крім цього, оскільки вказані операції є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, товариством також відповідно до положень Податкового кодексу України здійснювалась реєстрація відповідних податкових накладних (реєстр податкових накладних додається) з включенням сум податків до своїх декларацій з ПДВ та податку на прибуток.

Разом з тим, Відповідач, всупереч вимогам ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, свої зобов`язання належним чином не виконав, оскільки не оплатив поставлених мінеральних вод у повному обсязі.

Як уже вказувалось вище, за поставлені протягом 2016-2018 років мінеральні води (послуги з постачання мінеральних вод), відповідач оплатив у 2016 році - 300 000.00 гри, у 2017 році-435 000,00 грн, у 2018 році - 655 000,00 грн тау 2019 році - 137 141,42 грн, разом 1 527 141,42,00 грн., тоді як вартість цих мінеральних вод склала 2 554 762,50 грн. Таким чином Відповідач оплатив лише за мінеральні води поставлені у 2016 році (772 492,50 гри) та частково за мінеральні води поставлені у 2017 році (754 648,92 грн.).

Відтак, станом на дату подання позову сума заборгованості Відповідача за поставлені у 2017 - 2018 роках мінеральні води (послуги з постачання мінеральних вод) становить 1 027 621,08 грн. (127 814,83 грн - за мінеральні води поставлені у 2017 році та 899 806,25 грн за мінеральні води поставлені у 2018 році).

24 квітня 2019 року ПрАТ «Трускавецькурорт» направило Відповідачу вимогу про сплату вказаної заборгованості. До вимоги також було додано розрахунок заборгованості Відповідача.

З травня 2019 року ПрАТ «Трускавецькурорт» отримало відповідь Відповідача №245 від 02.05.2019р. на свою вимогу, в якій повідомлялось про те, що Відповідач здійснив оплату боргу в сумі, яку він вважає обґрунтованою, а інші спірні питання пропонував вирішити шляхом переговорів. Однак станом на сьогоднішній день спір щодо заборгованості Відповідача в досудовому порядку сторонами так і не вирішено.

Відтак позивач, звернувся з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по послугах з постачання мінеральних вод (лікувальних ресурсів) у розмірі 1 027 621,08 грн.

Відповідач заперечує позов в повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні, оскільки підстави позову: не відповідають фактичним обставинам справи, адже відповідач здійснив повну оплату на підставі та на умовах договору № 079-01 від 01.01.2015р. і це підтверджується самим позивачем (надано перелік платіжних документів, у яких зазначена дата оплати, сума та підстави); не підтверджені належними та допустимими доказами, позаяк не надано первинних документів, чи їх копій; а також суперечать вимогам Цивільного (ст.ст. 640, 646, 651) та Господарського (ст.ст. 144, 180, 181, 188, 189,190 ) кодексів України та іншим нормам законодавства.

Так, позивач, визначаючи обсяги поставленої продукції, наданих послуг, - не надав доказів цього, тобто не представив документів, які містять відомості про господарські операції (абз. 11 ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»),

Лише первинні документи підтверджують факти здійснення підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів та є підставою для бухгалтерського обліку (п.п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88).

Визначаючи у позовній заяві розмір заборгованості, позивач не довів, що ціни, за якими проведено розрахунок заборгованості, визначені у встановлений законом спосіб, адже ціна є істотною умовою договору, а тому мала б бути узгоджена сторонами, або змінена на підставі судового рішення (ні першого, ні другого позивачем не надано).

Окрім цього, позивач встановив монопольно високі та дискримінаційні ціни (тарифи) на свої товари, що призвело до порушення прав відповідача як споживача, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ГКУ, є зловживанням монопольним становищем. Таке зловживання підтверджено рішенням повноважного органу.

Також, відповідач стверджує, що позивач вимагає оплату, за наче б то постачання мінеральних вод і за ті періоди, коли не мав права використовувати природні ресурси у своїй господарській діяльності (ч. 1 ст. 149 ГКУ): відсутність гірничого відводу (ч.ч. 1,2 ст. 19 Кодексу України про надра); в період зупинення дії спеціального дозволу (ст. 16 Кодексу України про надра), що підтверджується інформацією, наданою повноважними органами.

01.01.2015р. між сторонами укладено Договір № 070-01 про надання послуг з постачання мінеральних вод мінералопроводом (на вивіз) та для відбору в бюветах. Відповідно до умов цього договору, встановлювалися наступні ціни на мінеральні води:

для ванн - 110грн за 1 куб.м;

питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1,2, 3) на вивіз - 3 400грн за 1 куб.м;

питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) в бюветах - 4, 08грн за 1 ліжко-день (1,2л).

01.04.2015р. між сторонами укладено Угоду № 010-04 про внесення змін до Договору № 070-01, за умовами якої змінено ціни на мінеральні води:

для ванн - 159грн за 1 куб.м;

питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1,2, 3) на вивіз - 4 980грн за 1 куб.м;

питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) в бюветах - 5, 976грн за 1 ліжко-день (1,2л).

03.12.2015р. постачальник - ПрАТ «Трускавецькурорт» повідомило ТзОВ «ГКК «Карпати» про збільшення ціни з 01.01.2016р. ціни на 55% від первинної (встановленої в Договорі) на мінеральні води:

для ванн - 240грн за 1 куб.м;

питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело №1,2, 3) на вивіз - 7 500грн за 1 куб.м;

питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) в бюветах - 9,00грн за 1 ліжко-день (1,2л).

Разом із листом позивач надіслав відповідачу не підписаний постачальником примірник договору про надання послуг з постачання мінеральних вод з Додатком в якому визначені розцінки за послуги аналогічні наведеним у листі від 03.12.2015р.

19.12.2015р. ТзОВ «ГКК «Карпати» звернулося до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України зі скаргою про порушення вимог законодавства про захист економічної конкуренції та необгрунтоване завищення цін на товари і послуги.

22.12.2015р. ТзОВ «ГКК «Карпати» надало відповідь, в якій зазначено про неприйнятність цін у зв`язку із їх завищенням, а також про звернення до Антимонопольного комітету для перевірки калькуляції затрат.

Викладене свідчить про те, що споживачем пропозиція про зміну цін - відхилена. Договір від 01.01.2015р. між сторонами не розірваний та не припинений і не змінений, тобто є чинним зі змінами від 01.04.2015р.

Незважаючи на це, ПрАТ «Трускавецькурорт» 22.01.2016р. надає пропозицію № 83 щодо надання послуг з постачання мінеральних вод за цінами, зазначеними у листі від 03.12.2015р.

25.01.2016р. представник ПрАТ «Трускавецькурорт» представив відповідачу заявку на постачання мінеральної води на 2016р. та попередив, що у випадку не підписання цієї заявки, послуги з постачання мінеральних вод негайно припиняються. За таких обставин на вкрай невигідних для себе умовах ТзОВ «ГКК «Карпати» змушене було підписати вказану заявку, оскільки одним з основних видів діяльності ТзОВ є загальна медична практика, для реалізації якої необхідно безперебійне постачання (тричі на добу) мінеральної води, а єдиним постачальником мінеральних вод на території курорту Трускавець був ПрАТ «Т рускавецькурорт».

18.03.2016р. ЛОТВ АМК України видало розпорядження про початок розгляду справи № 3-02-9/2016 щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

А, вже 21.03.2016р. - ПрАТ «Трускавецькурорт» надіслали претензію з вимогою про сплату 131 430, 00 грн заборгованості за надані послуги за період з 01.01.20116р. по 29.02.2016р.

31.03.2016р. ТзОВ «ГКК «Карпати» надало відповідь на претензію та зазначило, що погоджується оплатити надані послуги на умовах та за цінами визначеними договором Договір № 070-01 від 01.01.2015р. Оскільки, ціни, визначені в претензії базувалися не на умовах договору, а на пропозиціях ПрАТ «Трускавецькурорт», які не були погоджені споживачем, а також у зв`язку з тим, що постачальник визначив необгрунтовані ціни, зловживаючи монопольним (домінуючим) становищем на ринку.

07.04.2016р. відповідач повідомив позивача про те, що погоджує укладення договору про надання послуг з постачання мінеральних вод на умовах та за ціною, визначених договором Договір № 070-01 від 01.01.2015р. та вважає неприйнятними умови, викладені у пропозиції № 83 від 22.01.2016р.

05.05.2016р. відповідач надав відповідь позивачу за змістом попередньої і повідомив, що антимонопольним комітетом проводиться перевірка обгрунтованості цін на мінеральні води.

25.01.2017р. постачальник - ПрАТ «Трускавецькурорт», вкотре, повідомило ТзОВ «ГКК «Карпати» про збільшення ціни з 01.01.2017р. на мінеральні води:

для ванн - 280грн за 1 куб.м;

питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1,2, 3) на вивіз - 8 750грн за 1 куб.м;

питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) в бюветах - 10,50грн за 1 ліжко-день (1,2л).

Рішенням № 61 р/к від 07.12.2017р. у справі № 3-02-9/2016 адміністративна колегія ЛОТВ Антимонопольного комітету України встановила порушення ПрАТ «Трускавецькурорт» законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» та п. 2 ст. 50 цього Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забезпечення гідромінеральною сировиною Тру екав ецького родовища шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов значної конкуренції на ринку; та постановила:

« 1. Визнати, що за період 2015, 2016 та січень-вересень 2017р. ПрАТ «Трускавецькурорт» займало монопольне (домінуюче) становище на ринку забезпечення гідромінеральною сировиною Трускавецького родовища в бюветах 2 із часткою 100% відповідно до ст. 12 ЗУ «Про захист економічної конкуренції».

Визнати, що ПрАТ «Трускавецькурорт» вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» та п. 2 ст. 50 цього Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забезпечення гідромінеральною сировиною Трускавецького родовища шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов значної конкуренції на ринку.

За порушення визначене у п. 2 резолютивної частини цього рішення накласти на ПрАТ «Трускавецькурорт» штраф у розмірі 68 000, 00грн.»

Окрім цього, відповідачу стало відомо про недотримання позивачем вимог законодавства про надра, у зв`язку із чим позивач, разом з іншими особами направили звернення до Народного депутата України С.Євтушка. Від якого, в подальшому, дізналися про те, що позивач в період з 16.08.2016р. по 28.08.2017р. не мав спеціального дозволу на користування надрами (тобто, видобував корисні копалини незаконно, оскільки дія дозволу була зупинена наказом Держгеонадр від 16.08.2016р. № 253 та поновлена лише наказом Держгеонадр від 28.08.2017р. № 377). Окрім того, органами охорони навколишнього природного середовища встановлено відсутність акту про надання гірничого відводу з 09.10.2015р. по 26.02.2016р., що також свідчить про відсутність у позивача прав на користування надрами, видобування мінеральної сировини та її відчуження.

Таким чином, позивач, бажаючи отримати прибуток від здійснення господарської діяльності (права на яку був позбавлений, тобто здійснював незаконну господарську діяльність без спеціального дозволу, обов`язковість якого передбачена кодексом України про надра та Водним кодексом, а також З У «про ліцензування видів господарської діяльності»), - звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, нарахованих за надання послуг в результаті ведення такої діяльності. Тобто, позивач бажає отримати незаконний прибуток за допомогою судового рішення.

Позивач неодноразово ініціював зміну договору про надання послуг про постачання мінеральних вод, піднімаючи ціни на такі послуги. Однак, відповідач такі умови не прийняв та не погодив, підвищення цін заперечив. Тобто, зміна умов договору в добровільному порядку не відбулась, а до суду позивач з цим питанням не звертався. Відповідно рішення суду про зміну умов договору не існує.

Вимагаючи плату за поставлені товари, послуги позивач зобов`язаний надати докази того, що такі товари та послуги були надані, тобто надати первинні облікові документи, визначені ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Серед іншого, у Договорі визначена умова про те, що облік води відбувається за показами лічильників, які встановлено на насосній постачальника (п. 1.3. Договору). Однак, позивач до позову документів, в яких би були зафіксовані покази лічильника не надав, як і не надав інших доказів, які б підтвердили обсяг та кількість наданих товарів та послуг.

Окрім цього, у позовній заяві зазначено, що позивачем надано відповідачу 292,48 куб.м питної мінеральної води, однак, на підтвердження цього надано лише 20 довіреностей на отримання 10 куб.м. мінеральної води - кожна, в той же час, не надано жодного доказу того, що питна вода в такому обсязі, як заявлено в позові надана відповідачу, адже не представлено ні видаткових накладних, ні товарно- транспортних накладних, ні актів приймання виконаних робіт (послуг), ні інших документів, які б підтверджували об`єм поставленої води.

Відтак відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

01.01.2015 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) було укладено Договір №070-01 про надання послуг з постачання мінеральних вод мінералопроводом (на вивіз) та для відбору в бюветах.

Відповідно до п.4.1. даного Договору, останній вступає в силу з дня його підписання і діє до 31 грудня 2015 року.

Відповідно до п.7.2 Договору, умови Договору можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документу.

З умов Договору не вбачається, що сторони дійшли згоди щодо пролонгації договору.

Додатком №1 до зазначеного Договору є «Розцінка за послуги згідно з Договором (з 01.01.2015 р.)», у якому сторони погодили назву мінеральних вод, одиницю виміру та ціну.

До закінчення дії Договору, 01.04.2015 року, між сторонами була укладена Угода №010-04 про внесення змін до Договору №070-01 від 01.01.2015 р. про надання послуг з постачання мінеральних вод мінералпроводом (на вивіз) та для відбору в бюветах, якою внесено зміни в Додаток №1 до Договору та викладено його в новій редакції.

В порядку, передбаченому п.7.2. сторони не вносили змін в умови п.4.1. цього Договору, яким врегульовано його строк дії. Таким чином, Договір від 01.01.2015 року припинив свою дії 31 грудня 2015 року.

За приписами ст.180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього Договору. Згідно зі ст. 631 ЦК України, час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки, є строком дії останнього.

Ст.599 ЦК України та ст.202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Поряд із належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування).

У постанові від 19.03.2019 року у справі 916/626/18 Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору. Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати незважаючи на закінчення строку дії договору. Таким чином, зобов`язання, яке існувало на момент дії договору, однак, залишилось невиконаним, підлягає виконанню, незалежно від того, що термін дії договору закінчився. Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Верховного суду від 04. 05. 2018 року у справі №927/333/17.

Матеріалами у справі не підтверджується, що після закінчення дії Договору №070-01 від 01.01.2015 року позивач продовжував надавати відповідачу послуги з постачання мінеральної води на підставі зазначеного Договору, а відповідач продовжував їх приймати, а відтак, доводи відповідача про те, що Договір був пролонгований після 31.12.2015 року є необгрунтованими. Окрім того, Договір №070-01 від 01.01.2015 р. про надання послуг з постачання мінеральних вод мінералпроводом (на вивіз) та для відбору в бюветах не є підставою заявлених позовних вимог позивачем у даній справі.

За доводами позивача в період 2016-2018 роки між ним та відповідачем здійснювались господарські операції з постачання мінеральної води на підставі договорів, укладених у спрощеній формі.

Порядок та особливості укладення договорів, зокрема, господарських, врегульовані ст.ст.638-649 Цивільного кодексу України. За змістом положень ч.1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1.ст.627 ЦК України).

Ст.632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Якщо ціна у договору не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається, виходячи із звичайних цін, що склались на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

За приписами ст.ст.180, 181 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визначені такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозицій однієї сторони укласти договір (оферти) та прийняття пропозиції (акцепту) іншою стороною. Згідно з ч.1. ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, прийняття пропозиції щодо укладення договору може відбутись не лише шляхом направлення акцепту у вигляді листа (документу, що відображає повне і безумовне погодження, зазначених та відображених у оферті, істотних умов, а шляхом вчинення дії (дій) з боку акцептанта, зміст та характер якої (яких) відповідає умовам пропозиції укласти договір (п.2 ст. 642 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, не заперечується і сторонами, що позивач скеровував відповідачу лист за №1993 від 03.12.2015 року, у якому повідомляв відповідача що з 01.01.2016 року вартість з послуг постачання мінеральних вод становитиме: мінеральні води для ванн - 240 грн за 1 куб.м; питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) на вивіз - 7500 грн за 1 куб.м; питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) в бюветах - 9,00 грн за 1 ліжко-день (1,2 л). Разом з листом відповідачу було скеровано проект договору без номера та без дати про надання послуг з постачання мінеральних вод мінералопроводом (на вивіз) та для відбору в бюветах разом із Додатком №1 «Розцінка за послуги згідно з Договором з 01.01.2016 р».

22 грудня 2015 р. листом за №840 (який отриманий позивачем 22.12.2015) відповідач повідомив позивача про те, що не погоджується на вказані у листі №1993 від 03.12.2015 року ціни з 01.01.2016 року, вважає їх завищеними, а, оскільки, підприємство позивача є монополістом у видобутку та реалізації мінеральної води на курорті Трускавець, то відповідач повідомив позивача про те, що звернувся у Львівський Антимонопольний комітет для перевірки цін.

Отже, сторони не досягли згоди щодо істотних умов, а саме ціни на поставку води впродовж 2016 року, договір у формі єдиного документа на поставку мінеральної води в 2016 році ними не був підписаний.

Слід зазначити, що проект договору, який був скерований позивачем відповідачу на поставку мінеральної води на 2016 рік не оцінюється судом як пропозиція позивача на укладення договору у формі єдиного документа, оскільки, проект договору не висловлював повної і безумовної волі позивача щодо наміру укласти договір у формі єдиного документа так як не був підписаний позивачем як особою, яка пропонувала його укладення.

Крім того, позивач не звертався до суду щодо врегулювання питання про укладення договору поставки з відповідачем на умовах позивача.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2016 року за №83 позивач скерував відповідачу документ - «Пропозиція щодо надання послуг з постачання мінеральних вод», який відповідачем отриманий того ж дня. У Пропозиції №83 позивач вказував, що з 01.01.2016 року вартість послуг з постачання мінеральних вод для усіх споживачів становить: мінеральні води для ванн - 240 грн за 1 куб.м; питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) на вивіз - 7500 грн за 1 куб.м; питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) в бюветах - 9,00 грн за 1 ліжко-день (1,2 л), в т.ч. ПДВ. Повідомлялось також, що про зміну вартості послуг позивач інформував відповідача в грудні 2015 року. У пропозиції йшлось і про те, що у зв`язку із закінченням 31.12. 2015 року строку дії Договору про надання послуг з постачання мінеральних вод мінералопроводом (на вивіз) та для відбору в бюветах, ПрАТ «Трускавецькурорт» в грудні 2015 року було запропоновано відповідачу укласти новий договір на 2016 рік та надано проект відповідного Договору для підписання. Оскільки, до 22.01.2016 року ТзОВ ГКК «Карпати» не укладено з ПрАТ «Трускавецькурорт» новий договір на 2016 рік, позивач повідомляв відповідача, що до моменту укладення відповідного договору, постачання мінеральної води може здійснюватись лише на підставі відповідної заявки (форма заявки додавалась). У пропозиції №83 також повідомлялось, що облік постачання мінеральних вод здійснюватиметься за показниками лічильників (для мінеральних вод для ванн), за відомостями на відпуск мінеральних вод (для питних мінеральних вод на вивіз) та довідками споживача про фактичну кількість проведених його відпочиваючими ліжко-днів (для питних мінеральних вод в бюветах). Повідомлялось також, що постачання мінеральних вод на вивіз здійснюватиметься виключено уповноваженій особі споживача.

Пропозиція №83 підписана генеральним директором ПрАТ «Трускавецькурорт» В.М.Ждановим та завірена гербовою печаткою товариства.

25.01.2016 року відповідачем оформлена Заявка на постачання мінеральної води. Зі змісту Заявки слідує, що відповідач ТзОВ ГКК «Карпати» просить ПрАТ «Трускавецькурорт» протягом 2016 р. надавати послуги з постачання мінеральних вод, назва яких запропонована позивачем у Пропозиції №83 від 22.01.2016 року. Заявка містила також обсяги постачання по місяцях кожного виду мінеральної води, яку мав намір отримати відповідач. Крім того, у заявці чітко вказано, що відповідач просив позивача про поставку мінеральної води протягом 2016 року на умовах, оголошених ПрАТ «Трускавецькурорт» у Пропозиції №83 від 22.01.2016 року. Заявка відповідача підписана генеральним директором Грицак Л.Я. та завірена гербовою печаткою товариства.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 01.12 2016 року №2070/1 (який отриманий відповідачем 09.12 2016 року) позивач повідомив відповідача, що вартість з послуг постачання мінеральних вод з 01.01. 2017 року по 31.12.2017 року, включаючи ПДВ, становитиме: мінеральні води для ванн - 280 грн за 1 куб.м; питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) на вивіз - 8750 грн за 1 куб.м; питні мінеральні води (природна мінеральна вода «Нафтуся», джерело № 1, 2, 3) в бюветах - 10,50 грн за 1 ліжко-день (1,2 л).

Лист підписаний генеральним директором ПрАТ «Трускавецькурорт» Ждановим В. М.

25.01.2017 року позивач скерував відповідачу Пропозицію №33 щодо надання послуг з постачання мінеральних вод, яка отримана відповідачем 26.01.2017 року. У пропозиції зазначалась вартість послуг з постачання мінеральної води з 01.01.2017 року. У пропозиції повідомлялось і про те, що до моменту укладення відповідного договору постачання мінеральної води може здійснюватись і на підставі відповідної заявки (форма заявки додавалась). Облік постачання мінеральних вод здійснюватиметься за показниками лічильників (для мінеральних вод для ванн), за відомостями на відпуск мінеральних вод (для питних мінеральних вод на вивіз) та довідками споживача про фактичну кількість проведених його відпочиваючими ліжко-днів (для питних мінеральних вод в бюветах). Постачання мінеральних вод на вивіз здійснюватиметься виключно уповноваженій особі споживача. Пропозиція позивача ПрАТ «Трускавецькурорт» підписана генеральним директором товариства В .М . Ждановим.

02.02.2017 року відповідач оформив та надав позивачу Заявку на постачання мінеральної води протягом першого кварталу 2017 року, у якій визначив обсяги постачання мінеральної води помісячно, види мінеральної води та обсяги. Заявку підписано генеральним директором ТзОВ ГКК «Карпати» Грицаком Л.Я. та завірено гербовою печаткою товариства. Відповідачем надавались позивачу заявки на постачання мінеральної води протягом: 4-5 місяців 2017 року (Заявка від 05.04.2017 року), 6-12 місяців 2017 року (Заявка від 24.05.2017 року).

Як стверджує позивач, ним не надавалась відповідачу нова пропозиція на поставку мінеральної води протягом 2018 року, оскільки умови постачання не змінювались. Відповідач надав позивачу Заявку від 17.01.2018 року на постачання мінеральної води протягом 2018 року.

Відповідно до ч.1. ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За доводами позивача протягом 2016 -2018 рр. ПрАТ «Трускавецькурорт» було поставлено ТзОВ ГКК «Карпати» мінеральних вод на загальну суму 2554762,50 грн, а відповідачем оплачено товариству лише 1527141, 42 грн. Таким чином, сума заборгованості складає 1027621,08 грн.

Згідно ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов`язане не з фактом укладення договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Не є первинними бухгалтерськими документами і рахунки позивача на оплату.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в ст.1 «Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Ч.ч. 1,2 ст.3 «Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтується на даних бухгалтерського обліку.

П.п.2.1.п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05. 1995 р. (далі по тексту - Положення) визначає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрацій (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст.9 «Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені підчас здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та упорядкування, оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи.

Отже, зведені документи - це документи складені шляхом зведення даних кількох однорідних первинних документів.

У будь-якому випадку первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та зведені облікові документи, виходячи з положень «Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повинні містити обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити, зокрема підстава для здійснення операцій (ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

На підтвердження поставки мінеральної води протягом 2016-2018 рр. позивач подав Відомості відпуску мінеральних вод та Довіреності, видані відповідачем його матеріально-відповідальним особам на отримання мінеральної води від позивача, а також помісячні акти наданих послуг, акти на відпуск мінеральних вод (оформлені в односторонньому порядку, лише позивачем), рахунки на оплату.

Щодо відомостей на відпуск мінеральних вод, як пояснив представник позивача, такі є зведеними обліковими документами.

Судом встановлено, що відомості на відпуску мінеральних вод за січень 2016 року (дві відомості) не містять назви підприємства від імені якого їх складено. Запис у відомостях: «Відповідальний за видачу, підпис, завідувач бювету Шоломін А.», та у другій відомості: «Завідувач бювету філії «Гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція» ПрАТ «Трускавецькурорт» підпис Шоломін А.» не дає змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції від імені постачальника, оскільки, жодним належним та допустимим доказом у справі не підтверджується як посадове становище зазначеної особи так і надані їй постачальником повноваження на вчинення господарської операції по відпуску мінеральної води, відомості не завірені печатками постачальника та споживача. Відомість на відпуск мінеральної води за січень 2016 року ( з 01. по 27.01.2016 року) не містить даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від відповідача. Відсутня довіреність відповідача на отримання матеріальних цінностей від позивача з 01 по 27.01. 2016 року. Відсутні первинні документи, на підставі яких складено зведені відомості на відпуск мінеральних вод за місяць січень 2016 року.

Довіреність №88 від 29.01.2016 року, виписана на ім`я Лаврика П.М., та довіреність №87 від 29.01.2016 року, виписана відповідачем на ім`я Явір Я.М. , не підтверджують факт отримання відповідачем мінеральної води впродовж січня 2016 року, оскільки видані на отримання від ПрАТ «Трускавецькурорт» матеріальних цінностей за рахунками 2011 та 2015 років. Слід зазначити також, що відсутні товаротранспортні накладні, які б підтверджували переміщення матеріальних цінностей від позивача до відповідача.

Аналогічно оформлені відомості про відпуск мінеральної води з лютого 2016 по 2017 рік включно.

Слід зазначити, наприклад і те, що відомості за березень 2016 містять посилання на довіреності №88 від 27.01.2016 року та №87 від 27.01.2016 року. Однак, такі довіреності не долучені до матеріалів справи.

Крім того, зі змісту відомості за березень 2016 року вбачається запис про відпуск води Мартинів В.М., водію, на підставі Довіреності №230 від 02.02.2016 року, яка до матеріалів справи не долучена. Не долучена до матеріалів справи і довіреність за тим же №230, видана на ім`я Мартинів В.М. , однак від 03.03.2016 року посилання на яку має місце у тій же відомості за березень 2016 року.

Відомості за квітень 2016 року містить посилання на довіреності №302 від 30.03.2016 року на ім`я Мартинів В.М. (водія), однак така Довіреність до матеріалів справи не долучена. Натомість, за №302 від 30.03.2016 року в справі міститься довіреність на ім`я Лаврик В.М. та за №302 від 29.03.2016 року на ім`я Явір Я.М.

У довіреностях №302 від 30.03.2016 на ім`я Лаврик В.М. та від 29.03.2016 на ім`я Явір Я.М. відсутні підписи осіб, яким видано довіреності, у зв`язку з чим не видається за можливе ідентифікувати цих осіб за відомостями.

Аналогічні порушення, які унеможливлюють оцінити відомість на відпуск мінеральних вод за травень 2016 року як належні та допустимі докази. Довіреності № 37 від 26. 04. 2016 та №374 від 26. 04. 2016 року на ім`я Лаврик В.М. та Явір Я.М. не містять підписів цих осіб у Довіреностях, що не дає змогу ідентифікувати цих осіб як таких, що брали участь у господарських операціях.

Аналогічні до вище наведених порушень мають місце порушення при оформленні відомостей на відпуск мінеральних вод за червень-грудень 2016 року та 2017 рік

Щодо зведених відомостей на відпуск мінеральних вод за 2018 рік, то такі документи, складені з порушеннями аналогічними до вищенаведених, а також не містять даних про відповідач, а як одержувача мінеральної води.

Отже, надавши оцінку документам, які подані позивачем на підтвердження поставки відповідачу мінеральної води впродовж 2016 - 2018 років, суд не приходить до висновку, що ці документи є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,а відтак, що ними підтверджується реальність господарських операцій з поставки мінеральної води позивачем відповідачу упродовж спірного періоду.

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо оформлення податкових декларацій. Право на формування податкового кредиту виникає у підприємства в разі фактичного здійснення господарських операцій та підтвердження первинними документами здійснення таких операцій .

Обов`язок заповнити податкову накладну не стосується господарських операцій і тим більше не впливає на розрахунки по поставці.

Необхідно також зазначити, що визнання обставин учасниками справи має бути в заявах по суті справи під час розгляду спору в суді ( позасудова заява не є обставиною, що звільняє від доказування).

Щодо доводів позивача про часткові платежі з боку відповідача за мінеральну воду, поставлену у спірному періоді( що заперечує відповідач, оскільки у призначенні платежів мало місце посилання на договір 2015 року), то суд зазначає, що платіжне доручення не є доказом оплати якщо воно містить рахунок , відмінний від того, що погоджено сторонами у договорі, вказано помилкові реквізити договору ( навіть за умови, якщо наявності інших договорів між сторонами не встановлено). Аналогічна позиція висловлена у Постанові КГС ВС від 13.0.2019 №910/322/18.

Виходячи із вищенаведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати, а саме 15414,32 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №2894 від 11.06.2019, покладаються на позивача.

Окрім того, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем заявлено вимогу майнового характеру про стягнення 1027621,08 грн. Відтак, до сплати підлягав судовий збір в сумі 15414,32 грн.

Позивачем згідно платіжного доручення №2894 від 11.06.2019 сплачено судовий збір в розмірі 15415,00 грн.

Відтак, сума зайво сплаченого судового збору становить 0,68 грн. Остання підлягає поверненню за клопотанням позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1.В позові відмовити повністю.

2.Судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 15414,32 грн., сплачений позивачем по платіжному дорученню №2894 від 11.06.2019, покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у строки передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.256,257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено 29.11.2019

Суддя Кітаєва С.Б.