ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.19 Справа № 917/1046/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді О.О. Ореховської, при секретарі судового засідання Кобець Н.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Агрохімцентр" (02090, м. Київ, вул. Лобачевського , буд. 23/4, літ.Б, )

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лободіно"

( 37332, Полтавська область, Гадяцький район, село Лободине, )

про стягнення 597 820, 82 грн.

Представники сторін в судове засідання не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Агрохімцентр" звернулося до господарського суду Полтавської області із позовною заявою (вх. № 1277/19 від 24.06.2019р.) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лободіно" про стягнення з останнього 597 820,82 грн., з яких : 543 354, 02 грн. основного боргу за поставлений товар згідно видаткових накладних № 614 від 03.07.2018 р., №668 від 30.07.2018 р., № 895 від 22.11.2018 р., 13 431, 88 грн. 3% річних та 41 034, 92 грн. інфляційних збитків, а також 8 967, 31 грн. судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за товар, внаслідок чого позивач, на підставі приписів чинного законодавства, заявив до стягнення з відповідача заборгованість, 3% річних та інфляційні втрати.

У даній справі судом були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019р. даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.07.2019р. справу прийнято до розгляду. Справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання з розгляду справи на 25.07.2019р., встановлені строки для подачі заяв по суті справи .

У зв`язку з перебуванням судді Ореховської О.О. у відпустці судове засідання 25.07.2019р. не відбулося. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.08.2019р. визначено нові дату та час судового засідання - 29.08.2019р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.08.2019р. здійснено перехід у справі № 917/1046/19 від спрощеного позовного провадження до розгляду зазначеної справи за правилами загального позовного провадження; справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 01.10.2019р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.10.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 917/1046/19. Справу призначено до судового розгляду по суті на 24.10.2019р.

В судовому засіданні 24.10.2019р. оголошено перерву з розгляду справи по суті до 21.11.2019р..

Ухвала суду від 24.10.2019 р. про оголошення перерви в судовому засіданні, направлена позивачу та відповідачу та отримана ними, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень ( а.с. 129, а.с. а.с. 128, 130).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Приймаючи до уваги, що сторони належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, не повідомили про причин неявки, явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов"язковою, суд розглядає справу за відсутності учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідач у відзиві (вх. №7340 від 16.07..2019р.) проти позову заперечує , зокрема посилаючись на те, що у видатковій накладній № 614 від 03.07.2018 р. підпис не тієї особи, що зазначена в накладній , а у видаткових накладних №668 від 30.07.2018 р. та № 895 від 22.11.2018 р. підпис ОСОБА_1 , який звільнений з посади директора СТОВ "Лободіно" , печатка на накладних відсутня, тобто дані накладні є нікчемними . Крім того, відповідач вказує, що ним помилкового здійснена позивачу попередня оплата за товар в сумі 71 005 , 30 грн. , який не був поставлений відповідачу (а.с.50-56).

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 9177 від 29.08.2019 р.) зазначив, щодо помилковості здійснення відповідачем попередньої оплати за товар в сумі 71 005 , 30 грн., то, що відповідач не був позбавлений можливості звернутися з вимогою про повернення платежу, а відповідач більше року з такою вимогою не звертався, сума платежу співпадає із сумою ПДВ ( 20%) від загальної суми рахунку та поставленого товару, підписи на видаткових накладних і зазначення у видаткових накладних посади виконавчого директора ОСОБА_1 підтверджують отримання товару уповноваженою особою. Крім того, по факту господарських операцій з відповідачем в органах Державної фіскальної служби у встановленому законодавством порядку зареєстровані податкові накладні (а.с.90-96).

Відповідач у запереченні на відзив (вх. № 9547 від 09.09.2019 р. р.) проти позову заперечує та зазначає, що документи, які залучив позивач не відповідають дійсності , оскільки оригіналів у позивача немає, щодо підписів на накладних вказує, що ОСОБА_1 був уповноваженою особою до 31.08.2018 р. та мав укладати угоди на суму не більше 50 000 грн., з 26.07.2013 р. підписантом являється Данилов Олександр Вікторович , тому ОСОБА_1 не мав права приймати товар.

Інші заяви по суті справи від сторін до суду не надходили.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, оглянуті оригінали доказів, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 21.11.2019 р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233 ГПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача ( в судовому засіданні 24.10.2019 р.

( ухвала суду - а.с.126-127) , суд встановив наступне.

Позивачем (ВАТ "Агрохімцентр") у лютому 2018 року запропоновано відповідачу (СТОВ "Лободіно") укласти договір поставки №24 від 06.02.2018р.. Підписаний позивачем та надісланий на адресу відповідача примірник договору відповідачем не повернутий.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок № 483 від 14.06.2018 р. на оплату товару - гербіцидів ( а.с. 93) , всього на загальну суму 71 005, 30 грн.. Згідно платіжного доручення № 2121 від 27.06.2018 року відповідачем сплачено позивачу 71 000, 30 грн.

( а.с.83 ) із призначенням платежу за гербіциди по рах. 483 від 14.06.2018 р.. Сплата відповідачем вказаної суми також підтверджується банківською випискою по рахунку ( а.с 30).

Приймаючи до уваги, що відповідачем договір не підписано поставка товару позивачем здійснювалась на підставі усної угоди та згідно видаткових накладних №614 від 03.07.2018р., №668 від 30.07.2018р., №895 від 22.11.2018р.. Приватне акціонерне товариство "Агрохімцентр" поставило Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Лободіно" хімічну продукцію на суму 614 359,32 грн. (а.с.22-24). Товар було отримано керівником відповідача, що підтверджується підписами та печаткою підприємства на видатковій накладній №614 від 03.07.2018р. та підписами керівника відповідача на видаткових накладних №668 від 30.07.2018 р., № 895 від 22.11.2018 р..

16.02.2019 року позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення №130-02/26 про заборгованість на суму 543 354, 02 грн., а також Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2018р. по 14.03.2019р. (а.с.31-32, 91-93).

У відповіді на повідомлення СТОВ "Лободіно" повідомило позивачу, що товар не замовляли та не отримували, а отже відсутні підстави для оплати заборгованості.

Отже, спір у справі виник у зв`язку із неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 543 354,02 грн.

В свою чергу, відповідач стверджує, що видаткові накладні нікчемні, а тому у нього відсутній обов`язок зі сплати на користь приватного акціонерного товариства "Агрохімцентр" вказаних коштів.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

За ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст. 203 ЦК України).

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Разом з тим, за ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Тобто, недодержання простої письмової форми, якщо такий наслідок прямо не передбачений законом, не тягне за собою недійсність правочину, а лише позбавляє сторони права у разі виникнення спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Надані в матеріали справи рахунки позивача ( а.с. 91-93) із зазначенням кількості, ціни та загальної вартості товару, двостороннє підписані видаткові накладні ( а.с.22-24) , свідчать про те, що між сторонами в даному випадку склалися правовідносини купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар .

Відповідач у відзиві заперечує позовні вимоги, зокрема, посилаючись на те, що у видатковій накладній № 614 від 03.07.2018 р. підпис не тієї особи, що зазначена в накладній , а у видаткових накладних №668 від 30.07.2018 р. та № 895 від 22.11.2018 р. підпис ОСОБА_1 , який звільнений з посади директора СТОВ "Лободіно" , печатка на накладних відсутня, тобто дані накладні є нікчемними . Крім того, відповідач вказує, що ним помилкового здійснена позивачу попередня оплата за товар в сумі 71 005 , 30 грн. , який не був поставлений відповідачу (а.с.50-56). Крім того, відповідач у запереченні на відзив (вх. № 9547 від 09.09.2019 р. р.) проти позову заперечує та зазначає, що документи які залучив позивач не відповідають дійсності , оскільки оригіналів у позивача немає, щодо підписів на накладних вказує, що ОСОБА_1 був уповноваженою особою до 31.08.2018 р. та мав укладати угоди на суму не більше 50 000 грн., з 26.07.2013 р. підписантом являється Данилов Олександр Вікторович , тому ОСОБА_1 не мав права приймати товар.

Позивач у відповіді зазначає, що помилковість здійснення відповідачем попередньої оплати за товар в сумі 71 005 , 30 грн. документально не підтверджена, відповідач більше року з вимогою про повернення коштів не звертався, сума платежу співпадає із сумою ПДВ ( 20%) від загальної суми рахунку та поставленого товару, підписи на видаткових накладних і зазначення у видаткових накладних посади виконавчого директора ОСОБА_1 підтверджують отримання товару уповноваженою особою. Крім того, по факту господарських операцій з відповідачем в органах Державної фіскальної служби у встановленому законодавством порядку зареєстровані податкові накладні ( а.с 25-29).

Суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими та спрямованими виключно на ухилення від виконання своїх зобов`язань з оплати отриманого товару з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

В судовому засіданні від 01.10.2019 р.. ( а.с. 117-119) суд оглянув оригінали видаткових накладних № 614 від 03.07.2018 р., №668 від 30.07.2018 р., № 895 від 22.11.2018 р. та рахунків на оплату № 483 від 14.06.2018 р., №777 від 14.11.2018 р., № 654 від 19.11.2018 р., подані позивачем .

При цьому судом встановлено, що видаткова накладна № 614 від 03.07.2018 р. містить всі необхідні реквізити, визначені у ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік", підписана представниками як позивача так і відповідача, та посвідчена печатками цих юридичних осіб. Накладна №614 від 03.07.2018р. містить відбиток печатки СТОВ «Лободіно». З приводу зазначеного суд зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств. В постанові Вищого господарського суду України від 02.08.2016р. у справі №910/26108/14 зазначено, що підприємство несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах за відсутності доказів втрати печатки. Посилання відповідача на те, що підпис на видатковій накладній № 614 від 03.07.2018 р. не ОСОБА_1 . документально не підтверджено. Наявність відтиску печатки відповідача на видатковій накладній, з огляду на відсутності доказів втрати печатки відповідача, дає змогу дійти висновку про відповідність накладної вимогам ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік.

Видаткові накладні №668 від 30.07.2018 р. та № 895 від 22.11.2018 р. підписані представниками як позивача так і відповідача. Заперечення відповідача, що ОСОБА_1 ( виконавчий директор відповідача згідно даних зазначених у видаткових накладних) звільнений 31.08.2018 р. і з 18.06.2018 р. призначений директором відповідача Данилов Олександр Вікторович спростовуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємств та громадських формувань від 01.07.2019р. ( а.с. 41-48 ). Відповідно до Витягу з ЄДР Ілляшенко Віктор Олексійович з 22.08.2012 р. являється підписантом та без доручення генерального директора має право укладати договори на суму не більше п"ятдесят тисяч гривень з одним контрагентом за один день. Отже, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємств та громадських формувань внесені відомості щодо обмеження ОСОБА_1 укладати угоди, а не отримувати товар без довіреності, при цьому ОСОБА_1 є з 22.08.2012 року підписантом відповідача.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що вищевказані видаткові накладні у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України не є правочинами, а посвідчують факт здійснення купівлі - продажу товару та відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік".

Посилання відповідача на відсутність печаток у видаткових накладних №668 від 30.07.2018 р. та № 895 від 22.11.2018 р. судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Законом України від 23.03.2017 № 1982-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними-особами підприємцями» (далі - Закон), який опубліковано в газеті «Голос України» 19.04.2017 № 71 (Закон набрав чинності 20.07.2017) внесено зміни до низки законодавчих актів, якими виключаються вимоги про обов`язкове використання печаток (незалежно від їх наявності у суб`єктів господарювання) та необхідність використання печаток у взаємовідносинах суб`єктів господарювання з державними органами та органами місцевого самоврядування. Після набуття Законом чинності документи не можуть визнаватися недійсними через відсутність печатки. Даним Законом впроваджено перехід від обов`язкового до добровільного використання печаток юридичними особами. Закон стосується не всіх громадян, а лише юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців, які займається діяльністю з виробництва, реалізації, придбання товарів та іншою господарською діяльністю. Закон передбачає виключення використання печаток у взаєминах суб`єктів господарювання з державними органами та органами місцевого самоврядування. Згідно із Законом, використання печаток не обов`язкова вимога для визнання документа чи угоди дійсними. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Щодо посилань відповідача у відзиві на помилкове перерахування відповідачеві грошових коштів згідно платіжного доручення №2121 від 27.06.2018р. ( а.с.83) суд зауважує, що в п. 1.23 ст. 1 Закону України від 05.04.2001, № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (зі змінами і поповненнями), який визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами, надано визначення неналежного отримувача грошових коштів. Згідно зазначеної норми Закону неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" неналежний отримувач зобов`язаний протягом трьох робочих днів від дати надходження повідомлення банку-порушника про здійснення помилкового переказу ініціювати переказ еквівалентної суми коштів банку-порушнику, за умови отримання повідомлення цього банку про здійснення помилкового переказу.

Також, відповідно до п. 6 Указу Президента від 16.03.1995, № 227/95 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" встановлено, що підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п`ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Відповідачем не надані належні та допустимі докази в обгрунтування посилання про помилковість перерахування згідно платіжного доручення №2121 від 27.06.2018р. позивачу попередьої оплати за товар в сумі 71 005, 30 грн.. Документальних доказів звернення до відповідача про повернення помилково перерахованих грошових коштів матеріали справи не містять.

Позивачем надані суду податкові накладні від 03.07.2018р. №4 , від 30.07.2018 р. № 55, від 27.06.2018р. №57, від 22.11.2018р. №26, згідно яких в органі ДФС України були зареєстровані господарські операції щодо поставки хімічної продукції приватним акціонерним товариством "Агрохімцентр" сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Лободіно" на суму 614 359,32 грн. Вказаний документ через автоматизовану систему "Єдине вікно подання електронних документів" ДФС України був направлений відповідачу. Відповідачем не надано жодних доказів того, що ним не було включено податковий кредит за вказаною податковою накладною та/або надсилались відповідачу заперечення/відхилення/вимога про коректування за даною податковою накладною.

Згідно з частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормою 530 ЦК України передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Обов`язок відповідача сплатити кошти за отриманий товар визначений також ст.ст. 655, 706 ЦК України.

З огляду на те, що сторонами не надано доказів погодження строків оплати товару, суд прийшов до висновку щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень норми ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Отже, відповідач повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №614 від 03.07.2018р. - 04.07.2018р., №668 від 30.07.2018р. - 31.07.2018р., №895 від 22.11.2018р. - 23.11.2018р.

Позивачем надано суду банківську виписку (а.с.30), що підтверджує оплату відповідачем рахунку №483 від 14.06.2018р. (а.с.93) за поставлений товар в розмірі 71 005,30 грн. Оригінал рахунку судом оглянуто в судовому засіданні.

Відповідач доказів оплати в повному обсязі отриманого товару не надав, строк виконання зобов`язання є таким, що настав, тому позовні вимоги про стягнення 543 354, 02 грн. основного боргу задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань позивачем нараховано відповідачу 3% річних ( розрахунок позивача - а.с. 20 ) :

- на суму 355 026,50 грн. за період з 04.07.2018р. по 30.07.2018р. в розмірі 787,87 грн.,

- на суму 383 286,50 грн. за період з 31.07.2018р. по 22.11.2018р. в розмірі 3 622,85 грн.,

- на суму 543 354,02 грн. за період з 23.11.2018р. по 12.06.2019р. в розмірі 9 021,17 грн., разом 13 431,88 грн.

Правильність розрахунків перевірено судом за допомогою калькулятора "Ліга Закон 2019" за результатами якої встановлено завищення позивачем нарахування 3% річних за період з 31.07.2018р. по 22.11.2018р. на 0,01 грн. ( розрахунок здійснений судом - залучений до матеріалів справи).

Крім того, позивачем нараховано інфляційні збитки за періоди :

- серпень 2018 р. - жовтень 2018р. на суму 383 286,50 грн. в розмірі 20 659,14 грн.,

- листопад 2018р. - лютий 2019р. на суму 543 354,02 грн. в розмірі 20 375,78 грн., разом 41 034,92 грн. ( розрахунок позивача - а.с .21).

Приймаючи до уваги, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних з урахуванням існуючої заборгованості станом на серпень 2018 року та листопад 2018 року , враховуючи вищевказану методику розрахунку 3 % річних ( індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць) здійснивши перерахунок 3% річних за допомогою калькулятора "Ліга Закон 2019" ( розрахунок залучений до матеріалів справи), суд, встановив, що:

- за період з 01.08.2018 р. по 01.10.2018 р. на суму заборгованості 383 286,50 грн. сума 3% річних становить 7 282,44 грн.;

- за період з 01.12.2018 р. по 01.01.2019 р. на суму заборгованості 543 354,02 грн. сума 3% річних становить 9 823,84 грн.

Загальна сума 3% річних складає 17 106, 28 грн..

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 543 354,02 грн. основого боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі - 13 431,87 грн., в іншій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині стягнення 41 034,92 грн. інфляційних збитків підлягають задоволенню частково в сумі 17 106, 28 грн., в іншій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129,232-233,236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лободіно" ( 37332, Полтавська область, Гадяцький район, село Лободине, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Агрохімцентр" (02090, м. Київ, вул. Лобачевського , буд. 23/4, літ.Б, ) 573 892,17грн., з яких 543 354,02 грн. основного боргу, 13 431, 87 грн. 3% річних , 17 106,28 грн інфляційних збитків , а також 8 608,38 грн. витрати по сплаті судового збору.

В іншій частині - в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 02.12.2019р.

Суддя Ореховська О.О.