РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2019Справа № 910/13347/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий стандарт", м. Харків

до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району м. Києва", м. Київ

про стягнення 23 325,58 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промисловий стандарт" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району м. Києва" (відповідач) суми пені в розмірі 16 245,00 грн, суми 3%річних в розмірі 1 335,00 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 5 745,58 грн, що в загальному розмірі складає 23 325,58 грн, посилаючись на те, що відповідачем неналежним чином виконані умови Договору поставки №07/10-16 від 10.10.2016 року, в частині вчасної оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою суду від 01.10.2019 відкрито провадження у справі №910/13347/19, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №751 отримав ухвалу суду від 01.10.2019 про відкриття провадження у справі 04.10.2019.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 21.10.2019 року (включно).

Відповідач правом на подачу до суду відзиву не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2016 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №07/10-16 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у встановлений строк товар, зазначений в пункті 1.2. цього Договору, у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий товар.

У п. 1.2. Договору сторони визначили найменування товару: код за ДК 016:2010 - 14.13.2 (одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий), код за ДК 021:2015-18200000-1 - Верхній одяг (куртки зимові утеплені штани). Найменування, кількість, ціна та вартість товару, який постачається, визначено у Специфікації.

Згідно п. 2.1. Договору ціна цього Договору становить: 60 840,00 грн, у тому числі ПДВ - 10 140,00 грн.

Як передбачено в п. 2.3. Договору розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України, у безготівковій формі, шляхом прямого перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з дати отримання товару.

Приймання-передача товару по кількості, асортименту та комплектності відбувається відповідно до видаткової накладної на товар, яка підписується уповноваженими представниками покупця та постачальника. (п. 3.5. Договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. (п. 13.1. Договору).

Специфікацією до Договору (Додаток №1) сторони погодили найменування товару та його ціну.

Позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму в розмірі 60 840,00 грн на підставі наступних видаткових накладних:

- №1690 від 04.11.2018 року на суму 12 411,36 грн;

- №1752 від 11.11.2018 року на суму 47 698,56 грн;

- №1775 від 15.11.2018 року на суму 730,08 грн.

Відповідач розраховувався за вказаний товар в період з 30.05.2017 року по 16.04.2019 року, відповідно до наступних платіжних доручень із зазначенням призначення платежу за Договором №07/10-16 від 10.10.2016 року, а саме:

- №1102 від 30.05.2017 року на суму в розмірі 10 000,00 грн;

- №1173 від 07.07.2017 року на суму в розмірі 5 000,00 грн;

- №1214 від 18.07.2017 року на суму в розмірі 5 840,00 грн;

- №1606 від 28.12.2017 року на суму в розмірі 5 000,00 грн;

- №1654 від 31.01.2018 року на суму в розмірі 2 000,00 грн;

- №1683 від 16.02.2018 року на суму в розмірі 2 000,00 грн;

- №1713 від 28.02.2018 року на суму в розмірі 2 000,00 грн;

- №1735 від 12.03.2018 року на суму в розмірі 2 000,00 грн;

- №1774 від 27.03.2018 року на суму в розмірі 2 000,00 грн;

- №1837 від 27.04.2018 року на суму в розмірі 2 000,00 грн;

- №1873 від 17.05.2018 року на суму в розмірі 2 000,00 грн;

- №1962 від 21.08.2018 року на суму в розмірі 2 000,00 грн;

- №125 від 05.04.2019 року на суму в розмірі 9 000,00 грн;

- №126 від 09.04.2019 року на суму в розмірі 5 000,00 грн;

- №132 від 16.04.2019 року на суму в розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на здійснення відповідачем оплати вартості отриманого товару з пропущення строків здійснення такої оплати, передбачених умовами Договору, позивачем нараховано відповідачу суму пені в розмірі 16 245,00 грн, суму 3% річних в розмірі 1 335,00 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 5 745,58 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір поставки №07/10-16 від 10.10.2016 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено факт поставки позивачем товару на загальну суму 60 840,00 грн згідно зазначених вище накладних та факт оплати відповідачем вартості поставленого позивачем товару на таку ж суму.

Факт поставки позивачем товару та оплати відповідачем вартості цього товару на вказану вище суму сторонами не заперечується та в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України не потребує доказуванню при розгляді цього спору.

Як передбачено в п. 2.3. Договору розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України, у безготівковій формі, шляхом прямого перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з дати отримання товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням зазначеної норми та п. 2.3. Договору обов`язок з оплати вартості товару відповідачем повинен був бути виконаний в такі строки: за видатковою накладною №1690 від 04.11.2018 у строк по 05.12.2016 року включно, за видатковою накладною №1752 від 11.11.2018 року у строк по 12.12.2016 року включно та за видатковою накладною №1775 від 15.11.2018 року у строк по 15.12.2016 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем свій обов`язок з оплати вартості товару було здійснено з пропущенням визначеного Договором строку.

Враховуючи, що відповідачем не було зазначено в платіжних документах реквізитів накладних, за якими відбувається сплата, тому врахування сплат здійснюється в черговості платежів по даті їх здійснення за відповідними поставками.

Так за видатковою накладною №1690 від 04.11.2018 року було здійснено наступні оплати:

- 30.05.2017 року по платіжному дорученню №1102 на суму в розмірі 10 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 2 411,36 грн;

- 07.07.2017 року по платіжному дорученню №1173 на суму в розмірі 5 000,00 грн Отже сума боргу за вказаною накладною оплачена повністю, а залишок суми в розмірі 2 588,64 грн зараховано в рахунок поставки за наступною видатковою накладною;

Так за видатковою накладною №1752 від 11.11.2018 року було здійснено наступні оплати:

- 07.07.2017 року по платіжному дорученню №1173 на суму в розмірі 5 000,00 грн за яким було зараховано в рахунок оплати по вказаній видаткові накладній суму залишку, яка не врахована за видатковою накладною №1690, а саме в розмірі 2 588,64 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 45 109,92 грн;

- 18.07.2017 року по платіжному дорученню №1214 на суму в розмірі 5 840,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 39 269,92 грн;

- 28.12.2017 року по платіжному дорученню №1606 на суму в розмірі 5 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 34 269,92 грн;

- 31.01.2018 року по платіжному дорученню №1654 від на суму в розмірі 2 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 32 269,92 грн;

- 16.02.2018 року по платіжному дорученню №1683 на суму в розмірі 2 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 30 269,92 грн;

- 28.02.2018 року по платіжному дорученню №1713 на суму в розмірі 2 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 28 269,92 грн;

- 12.03.2018 року по платіжному дорученню №1735 на суму в розмірі 2 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 26 269,92 грн;

- 27.03.2018 року по платіжному дорученню №1774 на суму в розмірі 2 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 24 269,92 грн;

- 27.04.2018 року по платіжному дорученню №1837 на суму в розмірі 2 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 22 269,92 грн;

- 17.05.2018 року по платіжному дорученню №1873 на суму в розмірі 2 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 20 269,92 грн;

- 21.08.2018 року по платіжному дорученню №1962 на суму в розмірі 2 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 18 269,92 грн;

- 05.04.2019 року по платіжному дорученню №125 на суму в розмірі 9 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 9 269,92 грн;

- 09.04.2019 року по платіжному дорученню №126 на суму в розмірі 5 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною зменшилась до 4 269,92 грн;

- 16.04.2019 року по платіжному дорученню №132 на суму в розмірі 5 000,00 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною оплачена повністю, а залишок суми в розмірі 730,08 грн зараховано в рахунок поставки за наступною видатковою накладною.

Так за видатковою накладною №1775 від 15.11.2018 року було здійснено наступні оплати:

- 16.04.2019 року по платіжному дорученню №132 на суму в розмірі 5 000,00 грн за яким було зараховано в рахунок оплати по вказаній видаткові накладній суму залишку, яка не врахована за видатковою накладною №1752, а саме в розмірі 730,08 грн. Отже сума боргу за вказаною накладною оплачена повністю.

Таким чином, враховуючи викладене, обов`язок по оплаті вартості товару повинен був бути виконаний у визначений Договором строк, проте виконаний відповідачем з його порушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням умов Договору, а саме п. 2.3., та положень чинного цивільного законодавства, строк оплати вартості товару, отриманого за Договором, настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 10.1. Договору за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми заборгованості.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присічним.

Оскільки положення Договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій відповідно припиняється зі сплином 6 (шести) місяців.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок суми пені, судом встановлено, що він не відповідає зазначеним вище нормам в частині строку нарахування, оскільки здійснений він за 855 днів, що є порушенням зазначених норм. Окрім того, позивачем не враховано, що розрахунок пені здійснюється по кожній накладній окремо.

Судом враховано, що Договором передбачено пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості.

Так, здійснивши розрахунок суми пені, судом встановлено, що:

- за видатковою накладною №1690 від 04.11.2018 року сума пені становить 6,00 грн, нарахована на суму боргу в розмірі 12 411,36 грн за період з 06.12.2016 року по 06.06.2017 року та на суму боргу (з урахуванням оплати в розмірі 10 000,00 грн) в розмірі 2 411,36 грн за період з 30.05.2017 року по 06.06.2017 року;

- за видатковою накладною №1752 від 11.11.2018 року сума пені становить 23,91 грн, нарахована на суму боргу в розмірі 47 698,56 грн за період з 13.12.2016 року по 13.06.2017 року;

- за видатковою накладною №1775 від 15.11.2018 року сума пені становить 0,37 грн, нарахована на суму боргу в розмірі 730,08 грн за період з 16.12.2016 року по 16.06.2017 року.

Таким чином, загальна сума пені, що підлягає до стягнення з відповідача, у зв`язку з невиконанням останнім умов Договору щодо вчасної оплати вартості товару, становить 30,28 грн (6,00 грн + 23,91 грн + 0,37 грн).

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 1 335,00 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 5 745,58 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що здійснений він не у відповідності до порядку подібних розрахунків, окрім того, без розділення на окремі поставки, що відбувались в різні дати.

Так по видатковій накладній №1690 від 04.11.2016 року нарахування повинно було бути здійснено:

- з 06.12.2016 року по 29.05.2017 року на суму 12 411,36 грн;

- з 30.05.2017 року по 06.07.2017 року на суму 2 411,36 грн.

По видатковій накладній №1752 від 11.11.2016 року нарахування повинно було бути здійснено:

- з 13.12.2016 року по 06.07.2017 року на суму 47 698,56 грн;

- з 07.07.2017 року по 17.07.2017 року на суму 45 109,92 грн;

- з 18.07.2017 року по 27.12.2017 року на суму 39 269,92 грн;

- з 28.12.2017 року по 30.01.2018 року на суму 34 269,92 грн;

- з 31.01.2018 року по 15.02.2018 року на суму 32 269,92 грн;

- з 16.02.2018 року по 27.02.2018 року на суму 30 269,92 грн;

- з 28.02.2018 року по 11.03.2018 року на суму 28 269,92 грн;

- з 12.03.2018 року по 26.03.2018 року на суму 26 269,92 грн;

- з 27.03.2018 року по 26.04.2018 року на суму 24 269,92 грн;

- з 27.04.2018 року по 16.05.2018 року на суму 22 269,92 грн;

- з 17.05.2018 року по 20.08.2018 року на суму 20 269,92 грн;

- з 21.08.2018 року по 04.04.2019 року на суму 18 269,92 грн;

- з 05.04.2019 року по 08.04.2019 року на суму 9 269,92 грн;

- з 09.04.2019 року по 15.04.2019 року на суму 4 269,92 грн.

По видатковій накладній №1775 від 15.11.2016 року нарахування повинно було бути здійснено:

- з 16.12.2016 року по 15.04.2019 року на суму 730,08 грн.

В той же час, судом здійснено власний розрахунок вказаних сум, та встановлено, що загальна їх сума складає більшу ніж заявлено позивачем до стягнення з відповідача.

У відповідності до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи норму зазначеної статі та неможливість суду виходити за межі позовних вимог заявлених позивачем, у зв`язку із виявленням судом викладеного вище, до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 1 335,00 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 5 745,58 грн.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді штрафних санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 30,28 грн, сума 3% річних в розмірі 1 335,00 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 5 745,58 грн.

Щодо вимог позивача про покладення на відповідача понесених ним витрат на оплату послуг адвоката в сумі 1 500,00 грн, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі №914/434/17).

На підтвердження понесення позивачем заявлених витрат на правову допомогу на вказану вище суму, ним не подано до матеріалів справи належних доказів сплати адвокату вартості його послуг, а саме: платіжного доручення, квитанції, тощо.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав понесення заявлених до покладення на відповідача 1 500,00 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Судовий збір позивача, у розмірі 585,63 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача, решта судового збору в розмірі 1 335,37 грн, у зв`язку з частковою відмовою в задоволенні позовних вимог - на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району м. Києва" (ідентифікаційний код 31806946, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 16) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий стандарт" (ідентифікаційний код 38775646, місцезнаходження: 61010, м. Харків, вул. Греківська, буд. 25) суму пені в розмірі 30,28 грн. (тридцять гривень 28 копійок), суму 3% річних в розмірі 1 335,00 (одна тисяча триста тридцять п`ять гривень 00 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 5 745,58 грн (п`ять тисяч сімсот сорок п`ять гривень 58 копійок) та суму судового збору в розмірі 585,63 грн. (п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 63 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Промисловий стандарт" судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 1335,37 грн.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов