ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

"06" грудня 2019 р. Справа№ 911/1760/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

без виклику учасників судового процесу

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» про забезпечення позову у справі № 911/1760/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 (суддя Заєць Д.Г. повний текст рішення підписано 17.10.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт»

про повернення орендованого обладнання та стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.10.2019 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» 279014,81 грн заборгованості з орендної плати та ремонту, 21548,10 грн 24% річних, 31827,24 грн пені, 6906,85 грн витрат по сплаті судового збору.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» будівельне обладнання, а саме, будівельні люльки ZLP-630 у кількості 2 штуки, в комплектації відповідно до наведеного переліку у судовому рішенні.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт», звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 скасувати та прийняти нове рішення суду яким відмовити у задоволенні позову.

Крім того скаржник просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 у справі № 911/1760/19.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/1760/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 поновлено ТОВ «ТСК-Комфорт» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 15.10.2019 у справі № 911/1760/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ТСК-Комфорт», справу № 911/1760/19 призначено до розгляду на 24.12.2019.

04.12.2019 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» надійшла заява про забезпечення позову.

У вказаній заяві, позивач просить накласти арешт на майно та грошові кошти на рахунках:

№ НОМЕР_1 в АТ «Ідея Банк»;

№ НОМЕР_2 в АТ «Прокредит Банк» м. Київ, що належать ТОВ «ТСК-Комфорт».

Заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України проводити реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі нотаріусам, іншим акредитованим та посадовим особам, вчиняти реєстраційні дії стосовно ТОВ «ТСК-Комфорт», а саме - щодо зміни складу учасників, керівника, уповноважених осіб цього товариства.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі № 911/1760/19, колегія суддів дійшла висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; можливості утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що скаржник, звертаючись до суду апеляційної інстанції навмисно пропустив строк на його оскарження щоб в подальшому зупинити дію рішення суду першої інстанції.

Крім того, зазначає, що одночасно з подачею апеляційної скарги, засновник TOB «ТСК Комфорт», який є директором підприємства, 26.11.2019 року своїм рішенням склав свої повноваження, як директора ТОВ «ТСК-Комфорт» та призначив на посаду директора ОСОБА_1 , тобто на думку позивача, відповідач робить все щоб ухилитися від відповідальності та виконання рішення суду. Зазначає, що вказана особа є ще директором чотирьох різних товариств, які у свою чергу знаходяться в різних містах України.

Заявник вказує, що після зміни директора, засновник ТОВ «ТСК-Комфорт» повністю змінює види економічної діяльності підприємства, з послуг будівництва на бухгалтерські послуги, що в подальшому утруднить виконання рішення суду. Наявність арешту всіх рахунків TOB «ТСК- Кофорт» та наявність запису в єдиному реєстрі боржників, щодо зміни складу учасників, керівника, уповноважених осіб цього товариства не дасть можливості здійснити відчуження своїх корпоративних прав та повністю ухилитися від виконання рішення суду.

Отже, за результатами дослідження та оцінки доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України в процесі розгляду заяви позивача, суд апеляційної інстанції встановив відсутність підстав можливого невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів, зазначених позивачем у заяві.

Колегія суддів, дійшла висновку щодо недоведеності заявником того, що невжиття визначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Судом апеляційної інстанції враховано, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позов задоволено повністю. Позивачем при зверненні до суду апеляційної інстанції з заявою про забезпечення позову не надано суду доказів, що відповідач намагався під час розгляду справи у суді першої інстанції, або намагається чи реально вчиняє дії які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

На переконання колегії суддів, не може бути накладений арешт на грошові кошти на рахунках відповідача, як співмірний спосіб забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами про стягнення 279014,81 грн заборгованості з орендної плати та ремонту, 21548,10 грн 24% річних, 31827,24 грн пені та повернення майна.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що накладення арешту на рахунки можливі лише в межах заявлених грошових коштів у позові, а не на рахунки, як зазначено у заяві, що свідчить про накладення арешту на всі грошові кошти відповідача на вказаних рахунках.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвідношення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Суд звертається до правової позиції, наведеної в пункті 15 постанови Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, в пункті 14 постанови Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обставин необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії) права відповідача або вказаних осіб, та відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Аналогічна правова позиція, наведена в пункті 15 постанови Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

У даному випадку, колегія суддів вважає, що визначений позивачем спосіб забезпечення позову, а саме заборона вчиняти реєстраційні дії ТОВ «ТСК-Комфорт», стосовно зміни складу учасників, керівника, уповноважених осіб цього товариства є фактичним втручанням у діяльність вказаних осіб та відповідно її обмеженням в контексті предмету даного спору про стягнення заборгованості по орендованому будівельному обладнанню та його поверненню.

До того ж, позивачем не надано суду доказів та не доведено в чому саме полягає утруднення виконання відповідачем рішення суду у разі зміни відповідачем, як юридичною особою директора та зміну виду діяльності підприємства, тоді як зміна осіб до органу управління відповідача та діяльність підприємства не припиняє реєстрацію юридичної особи та її господарську діяльність.

З огляду на викладене, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, заява позивача підлягає залишенню без задоволення.

Враховуючи відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання цієї заяви покладаються на позивача.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 281 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» про забезпечення позову у справі № 911/1760/19 відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову покласти на її заявника - позивача у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її підписання

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала