ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа№ 925/558/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 26.11.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича

на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.08.2019 (повний текст складено 16.08.2019)

у справі №925/558/19 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до ОСОБА_1

про стягнення 298 494 грн. 10 коп.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі, позивач або Банк) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом (із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 05.08.2019) про стягнення з ОСОБА_1 (далі, відповідач) заборгованості за кредитним договором №К-2004366 від 18.07.2011 у сумі 298 494 грн 10 коп за період з 24.04.2016 по 23.04.2019 включно, яка включає у себе: заборгованість за процентами у розмірі 204 834 грн 15 коп, пеню за несвоєчасне повернення процентів 92 656 грн 12 коп, три відсотки за несвоєчасне повернення процентів у сумі 1 003 грн 83 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих процентів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі №925/558/19 у позові відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №310/11534/13-ц, дійшов висновку, що позивач, звернувшись до відповідача 20.01.2012 із вимогою про дострокове повернення кредиту та до суду із позовом у справі №02/5026/1075/2012, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Позивач, пред`явивши 20.01.2012 вимогу про дострокове повернення кредиту, втратив право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами, оскільки Банком були змінені умови та строк дії кредитного договору, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами за період з 24.04.2016 до 23.04.2019 у сумі 204 834 грн 15 коп та пені за несвоєчасне повернення вказаних процентів задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 27.08.2019 (про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті), Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі №925/558/19 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржник наголошує, що Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав позичальнику кошти, визначені умовами договору. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2012 у справі №02/5026/1075/2012 є преюдиційним, однак лише підтверджує факт видачі позичальнику коштів та невиконання останнім умов кредитного договору.

Позивач вказує на те, що сторонами кредитного договору було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, а також погоджено, що в разі продовження користування позичальником кредитними коштами понад встановлений термін (кредитний договір не припиняє своєї дії) останній сплачує підвищені відсотки до дати повного та фактичного погашення заборгованості за кредитним договором (пункти 1.3., 5.1., 5.2., 8.1., 8.2., 9.1., 9.2., 11.3., 11.5. кредитного договору).

Відповідач, у свою чергу, належним чином взятих на себе зобов`язань не виконав, станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором не погасив, що підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунком заборгованості та виписками по рахунку відповідача, а відтак у позивача наявні підстави для стягнення з відповідача відсотків, які передбачені умовами кредитного договору.

Також, на переконання скаржника, суд першої інстанції, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, не звернув увагу на те, що обставини даної справи є відмінними від обставин справи №925/558/19, оскільки у справі №310/11534/13-ц сторонами було досягнуто згоди про стягнення відсотків поза межами строку дії договору, на відміну від умов договору №К-2004366 від 18.07.2011.

При цьому, на думку скаржника, з позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, можна зробити висновок, що аналогічна ситуація з обставинами даної справи в частині процентів склалась і в межах справи №925/558/19, оскільки умовами кредитного договору сторонами передбачено нарахування процентів до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом (які було задоволено).

Узагальнені доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі №925/558/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі №925/558/19. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі №925/558/19 на 22.10.2019.

У судове засідання, призначене на 22.10.2019, з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 22.10.2019 вважав за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 22.10.2019 суд перейшов до розгляду апеляційної скарги по суті, заслухавши доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 розгляд справи №925/558/19 відкладено на 26.11.2019, ухвалено повідомити про дату і час розгляду справи на офіційному веб-порталі Судова влада України.

У судовому засіданні 26.11.2019 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 26.11.2019, з`явився представник позивача.

Відповідачка або її представник у судове засідання не з`явились, 25.11.2019 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, у якому остання повідомила, що не має можливості бути присутньою у судовому засіданні 26.11.2019 та просила суд розгляд справи здійснити за відсутності її та її представника. У даному клопотанні відповідачка також просила суд у задоволенні апеляційної скарги Банку відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 26.11.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

18 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Кредитор, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем П`ятак Валентиною Юріївною (Позичальник, відповідач у справі) було укладено Кредитний договір №К-2004366 (далі - Договір), відповідно до якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 342 748 грн 70 коп зі сплатою за користування кредитом у розмірі 20% (двадцять процентів) річних, з кінцевим терміном повернення до 17 липня 2019 року включно на умовах, визначених цим Договором.

Згідно пункту 1.1.1. Договору у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктом 5.11. цього договору, плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 25% (двадцять п`ять процентів) річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов`язань. при цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двостороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Відповідно до пункту 1.2. Договору кредит надається Позичальнику для поповнення обігових коштів.

Погашення кредиту здійснюється, починаючи з серпня 2011 року, щомісячно до 10 числа кожного місяця включно в сумі 3 533,50 грн (пункт 1.3. Договору).

Порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом визначений пунктами 3.1., 3.2., 3.3. Договору, відповідно до яких:

- позичальник сплачує Кредитору проценти за користування кредитом виходячи із розміру процентної ставки, встановленої у пункті 1.1. договору, або зміненої відповідно до пунктів 3.5. - 3.7. Договору (пункт 3.1. Договору);

- нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді на непогашену суму Кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення (пункт 3.2. Договору);

- сплата відсотків здійснюється в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця наступного за звітним на рахунок №2068____, відкритий у кредитора (пункт 3.3. Договору).

У Розділі 8 Договору сторонами визначений порядок дострокового повернення кредиту.

Зокрема, у випадках, передбачених пунктом 8.2. Договору (невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим Договором, та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених договором), Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому пунктами 8.3., 8.4. договору.

Згідно пункту 8.3. Договору вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним направляється позичальником у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її надіслання кредитором за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається кредитору відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплачу процентів за користування ним з повідомленням про вручення.

Пунктом 8.4. Договору визначено, що у випадку невиконання позичальником зазначеної у пункті 8.3. цього договору письмової вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в пункті 8.3. Договору, кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом за власним вибором кредитора, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки/застави чи скористатися видами забезпечення виконання зобов`язань за цим договором та/або пред`явити позов у відношенні позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають з цього договору, з будь-якого майна позичальника.

Відповідно до пункту 9.1. Договору за прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Кредитору пеню із розрахунку 1% (один) процент від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених пунктами 1.1., 1.3., 2.3., 2.5., 3.3., 3.8. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

За ненадання позичальником кредитору у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов`язковість надання яких передбачена цим договором (у тому числі документів за вимогою кредитора, а також у будь-яких інших випадках обов`язкового надання документів), а також за порушення позичальником зобов`язань, зазначених в п.5.1.-5.14. цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 3,0 (три) проценти від загальної суми кредиту.

У пункті 11.3. Договору сторони домовились про те, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору повинне розглядатись як істотне порушення договору, яке надає право кредитору в порядку, передбаченому цим договором та/або діючим законодавством України, змінювати строки виконання зобов`язань позичальника за цим договором та/або, незалежно від встановлених договором строків виконання зобов`язань, вимагати від позичальника повернення кредиту та інших передбачених договором платежів та/або прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави.

Відповідно до пункту 11.5. Договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань.

У 2012 році Банком було подано позов до ФОП П`ятак В.Ю. у справі №02/5026/1075/2012 про стягнення з ФОП П`ятак В.Ю. коштів в сумі 517 947,36 грн, зокрема: 341 390,20 грн боргу по кредиту, отриманому відповідачем у позивача по кредитному договору №К-2004366 від 18.07.2011, 58 311,26 грн заборгованості за відсотками по кредиту, 51 788,52 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 66 457,38 грн пені за несвоєчасне повернення відсотків, з підстав невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Рішенням Господарського суду Черкаської області у справі №02/5026/1075/2012 від 16.08.2012, яке набрало законної сили 31.08.2012, частково задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення з Фізичної особи-підприємця П`ятак Валентини Юріївни заборгованості за кредитним договором №К-2004366 від 18.07.2011 у розмірі 341 390 грн 20 коп заборгованості по кредиту, 58 311 грн 26 коп боргу по процентах, 5 110 грн 76 коп пені та 8 096 грн 24 коп судового збору.

Вказаним рішенням суду були встановлені, зокрема, такі факти:

- Банк надав Позичальниці кредит у сумі 342 748 грн 70 коп шляхом перерахування вказаної суми кредиту із позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальниці на підставі її письмової заяви від 19.07.2011;

- Позичальниця не дотримувалась умов кредитного договору, порушуючи строки повернення кредитних коштів та сплати відсотків.

- за період користування кредитом відповідачка сплатила 1 358 грн 50 коп кредиту та 8 311 грн 50 коп процентів за його користуванням. У зв`язку з цим 20.01.2012 банк надіслав на адресу Позичальниці претензію, у якій була викладена вимога про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків за його користування.

Рішення Господарського суду Черкаської області у справі №02/5026/1075/2012 від 16.08.2012 на день звернення банку до суду із позовом у справі №925/558/19 не виконано, що сторонами не заперечувалось.

У зв`язку з тим, що позичальницею станом на дату звернення до суду із позовом у справі №925/558/19 не виконано свої зобов`язання із повернення кредитних коштів згідно умов кредитного договору, Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за процентами у розмірі 204 834 грн 15 коп, пеню за несвоєчасне повернення процентів 92 656 грн 12 коп, три відсотки за несвоєчасне повернення процентів у сумі 1 003 грн 83 коп. за період з 24.04.2016 по 23.04.2019 включно.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заперечувала проти позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.08.2012 у справі №02/5026/1075/2012 про стягнення 517 947 грн 36 коп були частково задоволені позовні вимоги банку та присуджено до стягнення із фізичної особи-підприємця П`ятак Валентини Юріївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 341 390 грн 20 коп заборгованості за кредитом, 58 311 грн 26 коп заборгованості за відсотками, 5 110 грн 76 коп пені, нарахованої за порушення умов кредитного договору №К-2004366 від 18.07.2011 та 8096 грн 24 коп судового збору. Підставою для задоволення позовних вимог стала вимога про дострокове виконання позичальницею умов договору в частині повернення кредитних коштів. Тому, звертаючись із позовом до суду про стягнення заборгованості у справі №02/5026/1075/2012 за кредитним договором №К-2004366 від 18.07.2011 у 2012 році, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» змінило строк виконання зобов`язань за вищевказаним договором з 17 липня 2019 року на 16 серпня 2012 року. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс 18) викладена правова позиція з аналогічних правовідносин про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. За твердженням відповідача право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося у зв`язку із пред`явленням до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Крім того, відповідач наголосила, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо заявлених ним вимог.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених сторонами

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, письмових пояснень, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність П`ятак Валентини Юріївни як фізичної особи-підприємця припинена 01.10.2014 (номер запису: 6016040).

Водночас, згідно пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльність, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №904/1083/18.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, факт надання Банком позивачу кредиту згідно умов Кредитного договору сторонами не заперечувався та підтверджується обставинами, встановленими у рішенні Господарського суду Черкаської області від 16.08.2012 у справі №02/5026/1075/2012, які є преюдиційними у розумінні частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не підлягають повторному доведенню.

Позивач стверджує, що після прийняття Господарським судом Черкаської області рішення у справі №02/5026/1075/2012 про стягнення основної заборгованості, заборгованості за відсотками, пені, нарахованої за порушення умов Кредитного договору, він, враховуючи те, що позичальник не виконав свої зобов`язань щодо погашення заборгованості за Кредитним договором, продовжив нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами, пеню за несвоєчасне повернення процентів та три відсотки за несвоєчасне повернення процентів, внаслідок чого на момент звернення Банку до суду із позовом (із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) у даній справі у відповідача перед позивачем була наявна заборгованість за період з 24.04.2016 по 23.04.2019 включно, яка включає у себе: заборгованість за процентами у розмірі 204 834 грн 15 коп, пеню за несвоєчасне повернення процентів 92 656 грн 12 коп, три відсотки за несвоєчасне повернення процентів у сумі 1 003 грн 83 коп.

Із приводу правомірності нарахування Банком процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне повернення процентів та трьох відсотків за несвоєчасне повернення процентів за період з 24.04.2016 по 23.04.2019 суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Відповідні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Як зазначено судом вище, рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.08.2012 у справі №02/5026/1075/2012 було встановлено факт укладення та виконання позивачем та відповідачем кредитного договору, за яким Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти зі сплатою за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 17.07.2019 на умовах, визначених договором. Позичальниця порушила взяті на себе зобов`язання у строк, який визначений договором, не здійснювала повернення кредитних коштів та не сплачувала за користування кредитним коштами. 20.01.2012 банк пред`явив вимогу про дострокове повернення кредиту, але добровільно Позичальниця цю вимогу не виконала, тому суд стягнув суму заборгованості (по кредиту та відсоткам) у примусовому порядку. Також судом було стягнуто з відповідачки неустойку у вигляді пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за період з 08.01.2012 до 08.07.2012. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2012 у справі №02/5026/1075/2012 набрало законної сили 31.08.2012.

Водночас, судом встановлено, що рішення суду у справі №02/5026/1075/2012 про стягнення з відповідачки на час розгляду цієї справи не виконано, заборгованість не сплачена, доказів протилежного суду не надано.

Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За умовами Договору сторони погодили плату за користування кредитом у розмірі 20% (двадцять процентів) річних, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 17 липня 2019 року включно на умовах, визначених цим Договором.

Також, згідно умов пункту 1.1.1. Договору у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктом 5.11. цього договору, плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 25% (двадцять п`ять процентів) річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов`язань. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двостороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Погашення кредиту здійснюється, починаючи з серпня 2011 року, щомісячно до 10 числа кожного місяця включно в сумі 3 533,50 грн (пункт 1.3. Договору).

Розділом 8 Договору сторонами визначений порядок дострокового повернення кредиту. Зокрема, у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим Договором, та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених договором, Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому п. 8.3., 8.4. Договору.

Згідно з пунктом 8.3. Договору вимога про дострокове повернення кредиту та процентів за користування ним направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника. Сторони досягли згоди, що датою, якою починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 8.4. Договору у випадку невиконання позичальником зазначеної у пункті 8.3. цього договору письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений у пункті 8.3 договору, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов`язань за цим договором та/або пред`явити позов до позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають із цього договору, з будь-якого майна позичальника.

Матеріалами справи підтверджується, що Банк згідно з умовами укладеного сторонами кредитного договору, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк використав надане йому пунктом 8.3. Договору право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України, та пені за порушення умов договору, шляхом звернення до відповідача із вимогою у порядку статті 1050 Цивільного кодексу України.

При цьому, у рішенні Господарського суду Черкаської області від 16.08.2012 у справі №02/5026/1075/2012 встановлено, що вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом позивач надіслав відповідачу претензією від 20.01.2012, надісланою в цей же день на адресу відповідача.

Вказаними діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, яка передбачена частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Отже, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів, пені та трьох відсотків за несвоєчасне повернення процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору у відповідності до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України та пункту 8.3. Договору змінився з тридцятого дня (тобто з 20.02.2012) з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Судом, при цьому, у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховані висновки, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), у якій зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, з огляду на наведену правову позицію, позивач у разі пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту втрачає право для нарахування відсотків за користування кредитними коштами, оскільки Банком були змінені умови та строк дії договору. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами за період з 24.04.2016 до 23.04.2019 у сумі 204 834 грн 15 коп є безпідставною та необґрунтованою, а доводи скаржника про те, що на підставі пунктів 1.3., 5.1., 5.2., 8.1., 8.2., 9.1., 9.2., 11.3., 11.5. кредитного договору він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, є безпідставними.

Щодо нарахування пені колегія суддів зазначає, що необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 Цивільного кодексу України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто неустойка нараховується у разі порушення боржником зобов`язання з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Отже, пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Як вбачається зі змісту заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачки пеню за несвоєчасне повернення процентів, які, як встановлено вище, Банк не мав підстав для нарахування. Тобто, пеня нарахована на суму відсотків, право на нарахування яких у позивача відсутнє.

Наведене також стосується і вимоги про стягнення 3 відсотків річних, які нараховані також на суму відсотків, які нараховані після пред`явлення вимоги про дострокове повернення коштів, якою було змінено строк дії кредитного договору.

Таким чином, з огляду на вищевстановлені фактичні обставини справи та наведені правові норми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги Банку в даній справі задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів наголошує, що права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, яка викладена у відзиві на позовну заяву, колегія суддів зазначає, що оскільки судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про відмову у позові по суті, підстави для задоволення заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, яка може бути задоволена лише у разі встановлення порушеного права позивача, відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів позивача (скаржника), окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Банку є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі №925/558/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 09.08.2019 у справі №925/558/19 залишити без змін.

Матеріали справи №925/558/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.12.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка