ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" грудня 2019 р. м. Ужгород Справа № 5008/579/2012

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТК "СІКО", м. Ужгород про відвід судді Пригари Л.І. від розгляду заяви про поворот виконання судового рішення (ухвали) Господарського суду Закарпатської області від 25.08.2016 року, а також за заявою про забезпечення повороту виконання рішення у справі № 5008/579/2012 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з управління активами „Ізі Лайф", м. Київ

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Експедиційно - транспортна компанія „Сіко", м. Ужгород

за участю третьої особи ПАТ „Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород", м. Ужгород

про стягнення 7739093,85 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Справа (заява про поворот виконання рішення) перебуває в провадженні судді Господарського суду Закарпатської області Пригари Л.І.

29 листопада 2019 року від заявника - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТК "СІКО" до канцелярії суду надійшла заява № 02-06/237 від 29.11.2019 року про відвід судді Пригари Л.І. від розгляду заяв про поворот виконання судового рішення та забезпечення повороту виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29.11.2019 провадження у справі № 5008/578/2012 по розгляду заяви про поворот виконання судового рішення, а також за заявою про забезпечення повороту виконання рішення зупинено до вирішення суддею, визначеного в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України, заяви про відвід судді Пригари Л.І. від розгляду вказаної заяви.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2019, заяву про відвід передано на розгляд судді Андрейчуку Л.В.

Розглянувши заяву, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичом (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 ГПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 ГПК України, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід.

Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до статті 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства, зокрема, є законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак (стаття 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Суд зазначає, що право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР 674), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява № 7577/02) від 3 травня 2007 року, суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів.

У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

При цьому, в рішенні у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року сказано: стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Аналіз наведеного вище дає підстави для висновку про те, що правило ст.35 та ст.36 ГПК України у контексті обставин відводу, що розглядається, застосовується лише коли дії судді носять характер суб`єктивності (упередженості), у випадках, чітко регламентованими наведеними вище нормами процесуального закону.

Ці правила є чіткими, і застосовуються незалежно від того, в якій інстанції суддя розглядає справу і не можуть бути піддані вільному трактуванню.

Із урахуванням наведеного, суд стверджує, що наведені заявником обставини зводяться до його незгоди з процесуальними рішеннями судді, а тому в контексті підстав для відводу є безпідставними, а тому не можуть слугувати доказом упередженості судді Пригари Л.І. по відношенню до будь - якої із сторін спору, чи необ`єктивність при подальшому розгляді заяви.

Крім того, доводи заявника про умисні дії суду щодо не розгляду заяви, результатом якого, за його переконанням, було б накладення арешту на майно, суд відхиляє також і з тих підстав, що за наслідками заяви судом може бути постановлено як про задоволення клопотання про накладення решту, так і про відмову в його задоволенні.

Таким чином, зазначена у заяві про відвід обставина не може бути підставою для відводу в розумінні правил Глави 3 ГПК України, відтак, в задоволенні такої заяви слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 35-36, 38-39, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТК "СІКО", м. Ужгород про відвід судді Пригари Л.І. від розгляду заяви про поворот виконання судового рішення (ухвали) Господарського суду Закарпатської області від 25.08.2016 року, а також за заявою про забезпечення повороту виконання рішення у справі № 5008/579/2012 відмовити.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Андрейчук