ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.12.2019 р. Справа №914/2269/19

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Сало О.А., провівши підготовче засідання у справі

за позовом: Заступника військового прокурора Західного регіону України

в інтересах держави в особі

позивача 1: Міністерства оборони України

позивача 2: Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький»

до відповідача: Станильської ради Дрогобицького району Львівської області

про: визнання права користування земельною ділянкою та права на будівництво житлового будинку,

Представники:

прокуратури: Майорчак В.М. (посвідчення №052656 від 18.04.2019р.);

позивача 1: Гудима В.О. (довіреність №220/582/Д від 20.12.2018р.);

позивача 2: не з`явився;

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2019р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький» до Станильської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання права користування земельною ділянкою та права на будівництво житлового будинку.

11.11.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 02.12.2019р.; явку представників учасників справи у підготовче засідання визнати обов`язковою.

25.11.2019р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№49147/19.

У підготовче засідання 02.12.2019р. з`явилися прокурор та представник позивача 1. Позивач 2 та відповідач участь повноважних представників у підготовчому засіданні 02.12.2019р. не забезпечили.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у підготовче засідання 02.12.2019р. з`явилася Стечкевич Світлана Ігорівна, котра, як доказ наявності у неї повноважень на представництво інтересів позивача 2 надала довіреність №116 від 06.02.2019р.

Згідно з ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч.1 ст.58 ГПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Винятком з наведеного є представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах, яке виключно адвокатами здійснюватиметься з 1 січня 2020 року та малозначні справи, представником у яких згідно із частиною 2 статті 58 ГПК України може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Однак, ця справа не є малозначною, при цьому, позивач 2 не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч.4, 9 ст.60 ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з наданою довіреністю, Стечкевич Світлану Ігорівну уповноважено на представництво інтересів позивача 2 у судах. Проте документів, які б підтверджували правовий статус Стечкевич С.І., як адвоката, нею не надано. Не містить відповідних відомостей і Єдиний реєстр адвокатів України. Крім того, відсутність такого статусу усно підтверджено самою Стечкевич С.І.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що докази наявності повноважень Стечкевич С.І. на представництво відповідача в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано, а отже позивач 2 не забезпечив участь повноважного представника у підготовчому засіданні 02.12.2019р.

Відповідно до ч.4 ст.53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При зверненні з позовом у даній справі заступником військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, а також Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький» заявлено позовну вимогу про визнання за позивачем 2 права користування спірною земельною ділянкою та про визнання права позивача 1 на будівництво 70 квартирного житлового будинку на спірній земельній ділянці, відповідно до рішення «Про виділення військовому санаторію земельної ділянки площею 0,4 га під будівництво 70-ти житлового будинку в мікрорайоні № 4» №165 від 21.05.1992р. Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави в особі Міністерства оборони України, а також Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький», прокурор стверджує, що він звертається до суду з цим позовом в інтересах держави в особі вищевказаних юридичних осіб, як органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, оскільки останні не здійснюють захист порушених інтересів держави. Так, заступник військового прокурора Західного регіону України зазначає, зокрема, про наступне: станом на 21.05.1992р. (дата рішення Трускавецької міської ради №165 «Про виділення військовому санаторію земельної ділянки площею 0,4 га під будівництво 70-ти квартирного житлового будинку в мікрорайоні №4») та до 09.121995р. існував Трускавецький військовий санаторій, якого, на підставі Директиви Міністерства оборони України від вказаної дати (09.12.1995р.), перейменовано у Центральний військовий клінічний санаторій; Директивою Департаменту охорони здоров`я Міністерства оборони України №231/12/526ДСК від 05.11.2007р. Центральний військовий клінічний санаторій з 01.12.2007р. реорганізовано у Центр медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький» (надалі по тексту «позивач 2»), що також підтверджується листом позивача 2 №851 від 30.08.2019р.; позивач 2 є структурним підрозділом позивача 1 Міністерства оборони України, та відноситься до спеціалізованих закладів, призначених для лікування та реабілітації захворювань; 31.05.2019р. прокуратурою регіону подано запит №05/02-295 вих-19 до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, в якому описано про встановлені факти виділення земельної ділянки військовому санаторію для будівництва житлового будинку; листом від №303/8/31/722 01.07.2019р. зазначене управління повідомило прокуратуру регіону про те, що на даний час за Міністерством оборони України на спірній земельній ділянці обліковуються незавершені капітальні інвестиції на суму 46282грн. (шифр 4-40жд), крім цього, у даному листі зазначено, що позивачу 2, відповідно до ст.ст.12 та 122 Земельного кодексу України, необхідно вжити заходів щодо розроблення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки в постійне користування для можливості подальшого будівництва 70-квартирного житлового будинку для військовослужбовців Збройних Сил України; також, 08.08.2019р. прокуратурою регіону направлено листи №05/2-469 вих-19 та №05/02-470 вих-19 до Міністерства оборони України та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України щодо надання інформації про забудовника будівництва, а також про позицію щодо звернення прокуратури регіону до суду з позовом про визнання права позивача 2, як забудовника, та права користування земельною ділянкою, на якій розташовано даний об`єкт; розгляд листа, адресованого Міністерству оборони України, доручено Головному квартирно-експлуатаційному управлінню Збройних Сил України, яким надано відповідь №303/8/31/976 від 09.09.2019р. на обидва вищезазначених листи, з якої вбачається, що відповідно до п. 1.5 «Положення про організацію будівництва об`єктів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від №284 від 05.06.2019р., замовником будівництва Збройних Сил України, які споруджуються за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством, є Міністерство оброни України; функції замовника будівництва на спірній земельній ділянці виконує за довіреністю Міністерства оборони України Західне управління капітального будівництва Міністерства оборони України; таким чином, з вказаних листів Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/8/31/722 від 01.07.2019р. та за № 303/8/31/976 від 09.09.2019р. та з листа позивача 2 №851 від 30.08.2019р. вбачається, що позивачі обізнані про порушення, викладені в позовній заяві, однак не вживають заходів щодо поновлення порушених інтересів держави; також, 20.03.2019р. позивач 2, частково описавши про обставини, викладені у позовній заяві, звернувся до прокуратури регіону з листом №260 щодо сприяння у встановленні правового статусу спірної земельної ділянки, а також можливого відновлення проекту землеустрою на дану ділянку.

Частинами 3 та 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

З наведених норм господарського процесуального законодавства, а також приписів Закону України «Про прокуратуру» випливає, що прокурор є процесуальним позивачем у справі тобто особою, яка ініціює відкриття провадження у справі на захист прав і інтересів інших осіб у випадках, коли це прямо дозволено законом.

При цьому відповідно до Закону України «Про прокуратуру», підставами представництва прокуратурою інтересів держави є наявність порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення або неналежне здійснення захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, та за відсутності такого органу.

В свою чергу інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва. Саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, не достатньо для встановлення судом правових підстав для представництва.

Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог статей 74, 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Разом з цим, суд зазначає, що існує неоднакове застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у подібних правовідносинах щодо здійснення прокурором представництва, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справах №910/3486/18, №927/246/18, №915/242/18, №904/585/18, №921/31/18, тощо.

Суд звертає увагу, що спір у цій справі пов`язаний з реалізацією прокурором повноважень відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема щодо представництва інтересів держави в суді.

07.11.2019р. Великою Палатою Верховного Суду прийнято до розгляду справу №912/2385/18 за позовом заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі: Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Східного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп» та Відділу освіти, молоді та спорту Устинівської районної державної адміністрації про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 90577,26грн.

Так, у даній справі мають бути вирішені питання, чи зобов`язаний прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, окрім обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, обґрунтовувати також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора шляхом: 1) додання до позовної заяви суду доказів, які підтверджують, що захист законних інтересів держави не здійснюється, зокрема, доказів здійснення передбачених законом дій щодо порушення прокурором відповідного провадження у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурором; 2) обґрунтування та доведення суду причини, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Чи достатньо у такому разі самого лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття позову прокурора до розгляду.

Окрім того, за позицією Верховного Суду, існує також інше питання, що потребує правового висновку, щодо наслідків, якщо судом після відкриття провадження у справі за результатами розгляду справи буде встановлено відсутність підстав для представництва інтересів держави в суді (прокурор не обґрунтовував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, недотримання прокурором процедури, що передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

З огляду на те, що висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №912/2385/18 щодо вказаної правової проблеми сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якого є юридична визначеність, та принципу пропорційності, господарський суд вважає, що у даному випадку висновки Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи № 912/2385/18 матимуть значення при вирішенні справи №914/2269/19 та підлягатимуть застосуванню у даному спорі.

Згідно з п.7 ч.1 ст.228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України визначено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи наведене, а також те, що спір у цій справі виник у правовідносинах, які є подібними з правовідносинами у справі №912/2385/18, судове рішення у якій переглядається Великою Палатою Верховного Суду, при цьому за результатами такого перегляду будуть сформовані висновки, які можуть суттєво вплинути на вирішення цієї справи, та які, відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, повинні враховуватися господарським судом у цій справі, розгляд справи №914/2269/19 підлягає зупиненню до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду вищевказаної справи №912/2385/18.

Керуючись ст.ст. 228, 229, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Зупинити провадження у справі №914/2269/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку і строки, передбачені ст.ст. 254-255 ГПК України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.12.2019р.

Суддя Король М.Р.