ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа №914/832/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Дубник О.П.

суддів Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

за участю секретаря судового засідання Кіри О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) ,,Енергія-Тепловодосервіс №614 від 12.09.2019 (вх. №01-05/3389/19 від 13.09.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.08.2019 (суддя Петрашко М.М, повний текст складено 15.08.2019)

у справі № 914/832/19

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України (далі НАК Нафтогаз України), м.Київ

до відповідача: ТзОВ ,,Енергія-Тепловодосервіс, с.Старичі, Яворівський р-н, Львівська область

про: стягнення 353108, 19 грн.

за участю:

від позивача: Конопліцькій І.В. представник (довіреність № 14-325 від 09.08.2019),

від відповідача: не зявився (належно повідомлений).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

У судовому засіданні 27.11.2019 здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ст. 222 ГПК України.

Хід розгляду апеляційної скарги викладено у відповідних ухвалах суду.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Відповідач в судове засідання участі уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення йому 09.11.2019 рекомендованого поштового відправлення (одержано судом 15.11.2019).

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3. Короткий зміст позовних вимог.

22.04.2019 року НАК ,,Нафтогаз України звернулося з позовом до ТзОВ ,,Енергія-Тепловодосервіс про стягнення 353 108.19 грн., з яких: 131 453,00 грн пені, 44 646,92 грн 3% річних та 177 008,27 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення умов п.6.1 договору постачання природного газу №5090/1617-ТЕ-21 від 20.09.16 не виконав свого обов`язку зі своєчасної оплати вартості отриманого природного газу (шляхом стовідсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу) на загальну суму 2 386 292,18 грн, що підтверджуєтьсґя актами приймання-передачі природного газу, внаслідок чого позивач здійснив нарахування пені, 3% річних та інфляційні втрати.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.08.19 (суддя Петрашко М.М.) у даній справі позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Енергія-Тепловодосервіс на користь Акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія,, Нафтогаз України- 131453,00 грн. пені, 44646,92 грн. 3% річних, 177008,27 грн. інфляційних втрат та 5296,62 грн. судового збору.

Судове рішення мотивоване ст.ст. 11, 15, 16, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 510, ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 527, ст.ст. 530, 534, 549, 551, 599, 610, 611, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 614, 625,627, 629, 655, ч. 1 ст. 691, ч. 1 ст.692, ст.ст. 712, 714 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 173, ст. 174, ч. 7 ст. 180, ст. 193, ч. 1 ст. 216, ст.ст. 229, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" і зроблено висновок про те, що матеріалами справи підтверджено несвоєчасне виконання відповідачем обов`язку з оплати вартості отриманого газу у порушення п.п.6.1, 7.2 умов договору постачання природного газу №5090/1617-ТЕ-21 від 20.09.16р., в результаті чого на підставі п.8.2 договору йому нараховано пеню та відповідно до норм ЦК України річні та інфляційні втрати. Суд першої інстанції, здійснивши перевірку розрахунків позивача, зазначив, що такий проведено позивачем вірно, позовні вимоги є обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що ТзОВ ,,Енергія-Тепловодосервіс не було спроможне в окремі розрахункові періоди здійснити своєчасну оплату за поставлений природній газ. Із незалежних від товариства причин була невчасна оплата за поставлений природний газ, у звязку із чим в діях ТзОВ ,,Енергія-Тепловодосервіс, як зазначає апелянт, відсутній будь-який умисел щодо несвоєчасної сплати коштів, оскільки використовував природний газ для постачання теплової енергії та гарячого постачання споживачам, в т.ч. населенню, які заборгували за надані послуги перед товариством.

Також апелянт стверджує, що судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано положення п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, а саме, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені), пеня позивачем нарахована за період з жовтня 2016 р. по вересень 2017 р.

Окрім того, судом першої інстанції, на думку апелянта, не враховано, що стягнення штафних санкцій завдасть шкоди відповідачу як виконавцю житлово-комунальних послуг, призведе до суттєвого фінансового навантаження на товариство. Апелянт також наголошує на тому, що судом першої інстанції не взято до уваги правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 03.12.18 у справі №910/3726/18 щодо зменшення розміру неустойки.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в стягненні пені, а 3% річних та інфляційні втрати зменшити на 90 відсотків.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

20.09.16 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України (постачальник) та ТзОВ ,,Енергія-Тепловодосервіс (споживач) укладено договір постачання природного газу №5090/1617-ТЕ-21 (далі Договір), відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України). Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1. цього договору, споживач визначає самостійно.

Між сторонами також було укладено додаткову угоду №1 від 23.01.17 та додаткову угоду №2 від 31.03.17 до договору №5090/1617-ТЕ-21 постачання природного газу від 20.09.16.

Відповідно до умов договору газ, що постачається за цим договором, використовуються споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. (п.1.2)

Згідно з пунктом 2.1. договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 840 тис. куб. метрів. Постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 184 тис.куб.м.

Згідно п. 3.1. договору передбачено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до пункту 3.4. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з пунктом 5.4. договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 7.2. договору, споживач зобов`язується своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Згідно з пунктом 8.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних (16,4 % річних в редакції додаткової угоди №2 від 31.03.2017р.), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Також умовами договору сторони визначили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, він передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2386292,18 грн., однак оплату за переданий газ відповідач здійснював з порушенням строків визначених договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. договору.

Факт поставки позивачем відповідачу природного газу підтверджується такими актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2016р. на суму 185301,28 грн., від 30.11.2016р. на суму 147518,70 грн., від 31.12.2016р. на суму 275781,40 грн., від 31.01.2017р. на суму 513649,74 грн., від 28.02.2017р. на суму 338833,40 грн., від 31.03.2017р. на суму 304081,26 грн., від 30.04.2017р. на суму 86898,16 грн., від 31.05.2017р. на суму 41240,00 грн., від 30.06.2017р. на суму 25874,34 грн., від 31.07.2017р. на суму 33198,38 грн., від 31.08.2017р. на суму 394721,50 грн. та від 30.09.2019р. на суму 39194,02 грн.

Наведені вище обставини, встановлені судами, не оспорюються сторонами.

Оплата заборгованості підтверджується копіями банківських виписок, які підтверджують оплату відповідачем поставленого за договором природного газу.

Відповідач прострочив оплату за поставлений природний газ, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу 131 453,00 грн пені., 44 646,92 грн. 3% річних та 177 008,27 грн. інфляційних втрат.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.09.2016р. між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Енергія-Тепловодосервіс (споживач) був укладений договір №5090/1617-ТЕ-21 постачання природнього газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач нарахував за прострочення розрахунків відповідачем 131 453,00 грн. пені, 44 646,92 грн. 3% річних та 177 008,27 грн. інфляційних втрат згідно доданих до позовної заяви розрахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п. 8.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору, він зобовязується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши нарахування заявленої позивачем до стягнення пені, погоджується із висновком суду першої інстанції, що така нарахована вірно та підставно стягнена на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України (далі НАК Нафтогаз України) в межах позовної давності відповідно до умов п.10.3 договору.

Позивачем також було заявлено до стягнення 44646,92 грн. 3% річних та 177008,27 грн інфляційних втрат.

Частиною 1 статті 216 ГК України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нараховані суми річних та інфляційних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України носять компенсаційний характер, не є штрафними санкціями та вони не можуть бути розцінені як неустойка в розумінні ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України, від так правових підстав у суду апеляційної інстанції зменшувати їх розмір на 90 відсотків немає.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бізнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Колегія суддів здійснила перерахунок індексів інфляції за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" та вважає, що здійснені перерахунки судом першої інстанції є правильні.

З огляду на наведене, перевіривши правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних за вказаний в розрахунку період за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення підлягає 44646,92 грн. 3% річних та 177008,27 грн інфляційних втрат.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Беручи до уваги вищенаведене, посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано положення п.1 ч.2 ст.258 Цивільного Кодексу України, а саме, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) пеня нарахована за період з жовтня 2016 р. по вересень 2017 р. не заслуговує на увагу, оскільки п.10.3 укладеного між сторонами договору останні визначили, що строк позовної давності щодо стягнення суми боргу, пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних складає 5 років. Отже, нараховані позивачем пеня, інфляційні втрати та 3 % річних здійснені у межах пятирічного строку визначеного умовами договору та положеннями Цивільного та Господарського законодавства.

Щодо посилань скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував майнові та немайнові інтереси відповідача, відсутність завданих збитків позивачу та іншим учасникам господарських відносин та не зменшив розмір штрафних санкцій, колегія суддів зазначає, що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних не є штрафними санкціями, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, а тому у суду відсутні підстави для зменшення нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат, а зменшення розміру суми пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Натомість апелянт просить суд скасувати повністю судове рішення в частині стягнених сум пені та у цій частині відмовити позивачу в позові в повному обсязі.

Колегія суддів відзначає, що місцевий господарський суд повно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, прийшов до вірного висновку про задоволення позову, стягнення з ТзОВ ,,Енергія-Тепловодосервіс на користь НАК ,,Нафтогаз України 131453,00 грн. пені, 44646,92 грн. 3% річних, 177008,27грн. інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального і процесуального права, через що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 06.08.2019 у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ТзОВ ,,Енергія-Тепловодосервіс.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.12.2019.

Головуючий суддя Дубник О.П.

суддя Бонк Т.Б.

суддя Якімець Г.Г.