РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/858/19

Господарським судом Чернігівської області, у складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Дзюб Г.В., за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001;

до відповідача: Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»,

вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000;

предмет спору: про стягнення 99734,10грн

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Литовченко В.П. адвокат, довіреність №66 від 21.03.2019; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000151, видано на підставі рішення Ради адвокатів Чернігівської області №46 від 19.05.2017.

У судовому засіданні 04.12.2019 Господарським судом Чернігівської області на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

15.10.2019, до Господарського суду Чернігівської області, від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшов позов до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення 99734,10грн, з яких: 90980,64грн пені за порушення строків по розрахунку за природний газ, поставлений згідно договору постачання природного газу №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017 (надалі Договір), нарахованої у період з 28.11.2017 по 04.05.2018 на підставі п.8.2. Договору, 8753,46грн трьох відсотків річних за аналогічний період, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору та додаткових угод №1-4 до нього, укладених у період з 02.04.2018 по 03.09.2018.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.10.2019 прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі №927/858/19 за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 13.11.2019, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті. Зокрема, відповідачу - у 15-денний строк з дня вручення ухвали, але не пізніше 31.10.2019, для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву; позивачу - 5 календарних днів з дня отримання відзиву, але не пізніше 06.11.2019, для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив; та відповідачу - до початку судового засідання для подання письмового заперечення на відповідь на відзив позивача (у разі наявності).

У межах строку, встановленого ухвалою суду від 16.10.2019, відповідачем, у порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) направлено до суду відзив з запереченнями проти заявлених вимог. Зокрема зазначено, що вимоги про стягнення пені, нарахованої за порушення грошових зобов`язань за договором №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017, за період з 28.11.2017 по 23.01.2018 у сумі 31370,87грн задоволенню не підлягають, оскільки у вказаному періоді діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів ПАТ «Облтеплокомуненерго» згідно ухвали господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 у справі №927/16/6б/13, провадження в якій відкрито за заявою ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго». Провадження в указаній справі здійснювалось судом відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону від 30.06.1999, оскільки дана справа була порушена до набрання чинності Закону України №4212-VІ від 22.12.2012), тобто в силу частини 4 статті 12 вказаного Закону, одночасно з порушенням справи про банкрутство (18.01.2013) було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Наголосив, що згідно абзацу 2 частини 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів на інших документів, на підставі яких здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів). Тобто законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

У відзиві на позов відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми неустойки (пені), заявленої до стягнення за період з 26.01.2018 по 04.05.2018 у розмірі 59609,77грн до 10 відсотків (5960,98грн) в силу приписів статей 233 Господарського кодексу України (надалі ГК України) та статті 551 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Окремо до суду подано письмову заяву №2458 від 31.10.2019 про зменшення розміру пені.

Заперечено проти стягнення трьох відсотків річних, посилаючись на те, що оплата за спожитий природний газ за договором №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017 та перерахування коштів позивачу здійснювалась виключно уповноваженим банком у силу статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» та на підставі нормативів перерахування коштів на рахунок гарантованого постачальника АТ НАК «Нафтогаз України». Тобто відповідач був позбавлений можливості розпоряджатися власними коштами, а розрахункові операції за договорами на постачання природного газу, укладених з позивачем, перебували поза його контролем.

Судове засідання призначене на 13.11.2019 не відбулось, у зв`язку перебуванням судді Романенко А.В. у відпустці, про що сторони були повідомлені листом №927/858/19/1350/19 від 13.11.2019.

Ухвалою суду від 18.11.2019 судове засідання по розгляду справи №927/858/19 по суті призначено на 25.11.2019.

21.11.2019, позивачем направлено до суду письмову відповідь на відзив з проханням врахувати, що умовами договору №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017 (п.6.3.) прямо передбачено, що відповідач не обмежений у здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання, тому всупереч твердженням, він мав передбачену договором можливість сплатити заборгованість перед позивачем власними коштами та забезпечити своєчасність виконання договірних зобов`язань.

Зауважив, що Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладеного спеціальні обов`язки, що затверджений постановою КМУ №217 від 18.06.2014 (на умови якого посилається відповідач) встановлено конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Даний Порядок не стосується договірних зобов`язань сторін у частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них. Він визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку із спеціальним режимом використання, і не впливає на зобов`язання сторін щодо належної оплати послуг за Договором.

Позивач вважає, що дія мораторію не поширюється на вимогу про стягнення пені за порушення відповідачем грошових зобов`язань, які виникли у 2017 році, тобто після порушення справи про банкрутство щодо нього, оскільки мораторій поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, у той час як позивач належить до поточних кредиторів відповідача.

Проти зменшення неустойки (пені) заперечував, оскільки, на думку позивача, відповідачем не було доведено на підставі належних та достатніх доказів наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, нарахованих за невиконання зобов`язань у строк, визначений умовами договору, в розумінні частини 1 статті 233 ГК України.

Відповідач проти врахування судом змісту відповіді на відзив заперечував, оскільки позивачем пропущено процесуальний строк для даного документа, що встановлений судом при відкритті провадження.

Ухвалою суду від 16.10.2019 встановлено позивачу строк для подання в порядку статей 166, 184 ГПК України відповіді на відзив тривалістю 5 календарних днів з дня отриманні відзиву, але не пізніше 06.11.2019.

Матеріалами справи підтверджується отримання позивачем відзиву на позов 04.11.2019 (номер поштового відправлення 109). Наведене позбавило позивача можливості подати до суду відповідь на відзив не пізніше 06.11.2019 через недостатність часу для підготування мотивованих заперечень на правову позицію відповідача, наведену в відзиві на позов, до якого додано значний обсяг доказів на підтвердження його заперечень.

За частиною 5 статті 119 ГПК України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. При цьому, за частиною 2 вказаної статті, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Беручи до уваги факт існування об`єктивних обставин, що позбавили позивача можливості подати письмову відповідь на відзив відповідача у строк, встановлений ухвалою суду від 16.10.2019, та надходження такого документу до початку розгляду справи по суті, суд, у судовому засіданні 25.11.2019 за власною ініціативою продовжив позивачу строк для подачі відповіді на відзив та залучив відповідь на відзив до матеріалів справи, про що внесено відповідний запис до протоколу судового засідання.

З метою забезпечення принципу рівності та змагальності сторін суд продовжив для відповідача строк для подачі письмових заперечень на відповідь на відзив по 03.12.2019, за його клопотанням.

У судовому засіданні 25.11.2019 у відповідності до частини 1 статті 216 ГПК України розгляд справи №927/858/19 відкладено на 04.12.2019.

02.12.2019, відповідач, у відповідності до статей 167, 184 ГПК України скориставшись своїми процесуальними правами, подав письмові заперечення на відповідь на відзив разом з доказами їх завчасного направлення на адресу позивача.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач підтримав свою правову позицію, наведену ним у відзиві на позов.

Позивач у судові засідання 25.11.2019 та 04.12.2019 не прибув, повноважного представника не направив, про причини неприбуття не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №№697, 554.

За приписами статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За п.1 частини 3 даної статті, якщо учасник справи або його представник належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За умовами частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Судом враховано, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення наявного спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що позивач неодноразово належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак явку повноважного представника до суду не забезпечив без пояснення причин, беручи до уваги приписи частини 1 статті 202 ГПК України суд вважає, що неприбуття позивача у судові засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Відповідач у судовому засідання 04.12.2019 проти заявленого позову заперечував посилаючись на обставини наведені ним у відзиві на позов та у письмових запереченнях на відповідь на відзив. Просив суд зменшити розмір штрафних санкцій у відповідності до статті 550 ЦК України та статті 233 ГК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши повноважного представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

07.09.2017, між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» (надалі - Споживач) укладено договір №5044/1718-КП-39, за умовами якого (п.1.1.) Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач оплатити його на умовах цього Договору.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №226 «Питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відбулась зміна типу акціонерного товариства в найменуванні Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне, в зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позивач є стороною договору №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017 постачання природного газу та йому належать права та обов`язки Постачальника, які виникли на підставі даного Договору.

За змістом п.1.2., п.1.5. Статуту Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» в редакції затвердженій загальними зборами акціонерів протокол №28 від 24.04.2018, Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» перейменоване з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (протокол №28 від 24.04.2018) у зв`язку зі зміною типу Товариства. Товариство є правонаступником майна, майнових прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго».

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач є стороною договору №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017 постачання природного газу та йому належать права та обов`язки Споживача, які виникли на підставі цього Договору.

За п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Пунктом 2.1. Договору з урахуванням редакцій додаткових угод №1-4 до нього, сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені.

Постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1750тис. куб. м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень 100, листопад 250, грудень 350 (всього у IV кварталі 2017 року 700); січень 450, лютий 350, березень 250 (всього у І кварталі 2018 року 1050).

Орієнтовний обсяг природного газу, що постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018, складає до 111,0тис.куб.м, у точу числі за місяцями (тис. куб. м): у квітні -95, у травні -16; в період з 01.06.2018 по 31.07.2018, - до 23тис.куб.м, у точу числі за місяцями (тис. куб. м): у червні-12, у липні -11; у період з 01.08.2018 по 31.08.2018, - до 12тис.куб.м, та у період з 01.09.2018 по 30.09.2018 до 16тис.куб.м.

Необхідний Споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений у п. 2.1. Договору, Споживач визначає самостійно (п. 1.3. Договору).

Споживач не позбавлений права на коригування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених у п.2.1. цього Договору, шляхом підписання додаткової угоди. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі +/- 5 відсотків від підтвердженого Постачальником планового обсягу без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.7. Договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу (п. 2.3, 2.4. Договору).

Відповідно до п. 2.6. Договору розподіл (транспортування) природного газу здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ «Чернігівгаз», з яким Споживач уклав відповідний договір.

Розділом 3 «Порядок та умови передачі природного газу» Договору сторони передбачили, що Постачальник передає Споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему (п. 3.1. Договору).

Приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.7. Договору).

Споживач зобов`язався подати не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, Постачальнику: - завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи); - підписані споживачем два примірника акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. У свою чергу, Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає Споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (п. 3.8., п.3.9. Договору).

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим Договором у відповідному місяці (п.3.10. Договору).

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що кількість природного газу, яка передається Споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.

Відповідно до п. 5.1. Договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється Положенням. На дату укладення Договору ціна на природний газ становить 4942,00грн за 1000куб.м. без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України. До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Ціна за поставку природного газу встановлена у пункті 5.2. Договору, за яким ціна за 1000 куб. м газу на дату його укладення становить 7907,20грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9448,64грн.

Розділом 6 Договору сторони узгодили порядок та умови проведення розрахунків. Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погоджують, що під час перерахування коштів у призначені платежу посилання на номер Договору є обов`язковим (п.6.2. Договору).

За умовами п.6.3. Договору оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30.09.2015 поширювалась дія статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання».

У будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно в повному обсязі розрахуватися за поставлений природній газ відповідно до пункту 6.1. Договору, в тому числі в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Виходячи з умов п.6.4. Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю погашається основна сума заборгованості.

Договір підписаний представниками сторін, а їх підписи скріплені печатками. Договір діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 30.09.2018(включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1. Договору, з урахуванням редакції додаткової угоди №4 від 03.09.2018 до нього).

Доказів розірвання або визнання недійсними даного правочину в судовому порядку на час розгляду справи сторонами до суду не надано, тому в силу статті 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін у ході розгляду справи.

На виконання умов Договору, на підставі двосторонніх актів приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 на суму 899561,03грн (за жовтень 2017 року); від 30.11.2017 на суму 1889672,15грн (за листопад 2017 року); від 31.12.2017 на суму 2424632,18грн (за грудень 2017 року); від 31.01.2018 на суму 3715210,57грн (за січень 2018 року); від 28.02.2018 на суму 3443028,94грн (за лютий 2018 року); від 31.03.2018 на суму 3443721,60грн (за березень 2018 року); від 30.04.2018 на суму 516257,93грн (за квітень 2018 року); від 31.05.2018 на суму 53534,90грн (за травень 2018 року); від 30.06.2018 на суму 30259,27грн (за червень 2018 року); від 31.07.2018 на суму 29528,65грн (за липень 2018 року); від 31.08.2018 на суму 22184,44грн (за серпень 2018 року) та від 30.09.2018 на суму 15580,34грн (за вересень 2018 року) позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року на загальну суму 16483172,00грн (з ПДВ).

В актах приймання-передачі відсутні застереження Споживача щодо обсягу та вартості переданого природного газу. Акти підписані сторонами та скріплені їх печатками. Факт передання позивачем у власність відповідача природного газу в визначених в актах обсягах та відповідної вартості відповідачем під час розгляду наявного спору не оспорювався.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе за договором зобов`язання в частині постачання природного газу відповідачу.

Згідно банківських виписок (наявних у матеріалах справи) відповідач повністю розрахувався за природний газ, поставлений згідно Договору у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року, станом на 18.05.2018. Переплата за даним Договором склала 54505,29грн та була зарахована в рахунок оплати по договору №14/2547/11 від 30.09.2011 на підставі листа відповідача №2191 від 15.11.2018.

Матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем строків оплати, обумовлених п.6.1. Договору, за природний газ отриманий: у жовтні 2017 року в період з 28.11.2017 по 20.12.2017 ( прострочено оплату за 23 календарних дні); у листопаді 2017 року в період з 26.12.2017 по 15.01.2018 (прострочено оплату на 21 календарний день); у грудні 2017 року в період з 26.01.2018 по 14.02.2018 (прострочено оплату на 20 календарних днів); у січні 2018 року в період з 27.02.2018 по 14.03.2018 (прострочено оплату на 16 календарних днів); у лютому 2018 року в період з 27.03.2018 по 10.04.2018 (прострочено оплату на 15 календарних днів); у березні 2018 року в період з 26.04.2018 по 04.05.2018 (прострочено оплату на 9 календарних днів).

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості природного газу, поставленого за Договором у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 90980,64грн пені за період з 28.11.2017 по 04.05.2018 та 8753,46грн трьох відсотків річних за той самий період.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З огляду на частину 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи з правової природи укладеного сторонами правочину договору №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017 суд встановив, що між сторонами склались відносини з поставки природного газу, на які поширюється дія § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем оплати вартості природного газу, поставленого позивачем на підставі Договору у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року, що відповідачем не спростовується.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. При цьому, відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи з умов Договору, а саме п. 8.2., у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1. цього Договору, він зобов`язаний сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п.10.3. Договору).

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись умовами п. 8.2. Договору та приписами частини 2 статті 625 ЦК України позивач нарахував у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та заявив до стягнення з відповідача 90980,64грн пені за період з 28.11.2017 по 04.05.2018 та 8753,46грн трьох відсотків річних за період з 28.11.2017 по 04.05.2018 за порушення останнім строків розрахунків за поставлений природний газ у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року.

Доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується прострочення відповідачем зобов`язань по оплаті природного газу, отриманого від позивача в період з жовтня 2017 року по березень 2018 року на підставі Договору №5044/1718-КП-39 від 07.09.2017, що в силу наведених норм чинного законодавства є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді неустойки (пені), трьох процентів річних, інфляційних нарахувань та пені.

Разом з тим, під час вирішенні спору судом враховується, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 за заявою ТОВ «Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго» та одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Провадження у справі про банкрутство здійснювалося відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону від 30.06.1999, оскільки справа була порушена до набрання чинності Законом України від 22.12.2012 №4212-VІ (нової редакції Закону).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 у справі №927/16/6б/13 заяву ТОВ «Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про порушення справи про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго» залишено без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов`язання та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно абз.2 частини 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Тобто, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі №28/5005/3240/2012.

За таких обставин, твердження позивача про правомірне нарахування пені в сумі 31370,87грн у період з 28.11.2017 по 15.01.2018 за прострочку оплати природного газу, поставленого в жовтні-листопаді 2017 року судом залишено поза увагою.

Боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховується, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Таким чином, враховуючи наведені норми та фактично встановлені обставини справи, суд доходить висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 31370,87пені за період з 28.11.2017 по 15.01.2018 за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, нарахованих під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. В цій частині позову судом відмовлено.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем договірних зобов`язань по своєчасному розрахунку за природний газ, поставлений у період з грудня 2017 року по березень 2018 року, суд, заслухавши повноважного представника відповідача та перевіривши розрахунки позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 59609,77грн пені за період з 26.01.2018 по 04.05.2018 та в частині стягнення 8753,46грн трьох відсотків річних за період з 28.11.2017 по 04.05.2018 є правомірними та обґрунтованими.

При цьому, судом відхилено доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення трьох відсотків річних в заявленому обсязі, з огляду на те, що розрахунок з позивачем ним проводився у відповідності до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою КМУ від 18.06.2014 № 217 (надалі Порядок №217).

Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, встановлено конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Даний Порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків, обумовлених у Договорі, та не впливає на них.

У пункті 6.3. (підпункт 2) Договору сторони визначили, що в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природній газ відповідно до п.6.1. Договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Таким чином, сторони, підписавши Договір, не мали заперечень щодо визначених у Договорі строків та порядку розрахунків. Тобто, сторонами було погоджено всі істотні умови даного Договору. Відповідач підписавши Договір, взяв на себе зобов`язання щодо остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем поставки газу (п.6.1. Договору).

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що порядок розподілу коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків остаточного розрахунку за отриманий природний газ, оскільки вказаний порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальниками природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, але не змінює домовленість сторін договору щодо строків та обов`язку оплатити вартості вже отриманого природного газу, а також не припиняє зобов`язання боржника щодо своєчасної сплати боргу.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони не вносили змін до умов Договору щодо порядку та строків розрахунків відповідача за спожитий природний газ.

Суд вважає, що виконання Постанови КМУ №217 від 18.06.2014 не позбавляє обов`язку відповідача щодо своєчасної оплати за отримані послуги в порядку та строки, передбачені Договором.

Наведене узгоджується з правовою позицію ВС у постанові від 21.02.2018 у справі №910/16072/16.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення неустойки (пені) на 90% до 5960,98грн на підставі статті 233 ГК України.

У відповідності до частини 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. За приписами частини 2 статті 218 вказаного Кодексу учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 233 ГК України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи з наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити чи є цей випадок винятковим та, виходити з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу: ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або не виконання зобов`язання; строку прострочення; наслідків порушення зобов`язання; невідповідністю розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення нею порушення та негативних наслідків) тощо.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що у відповідності до статей 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» він являється виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для всіх форм власності споживачів міста Чернігова та Чернігівської області.

Основним видом статутної діяльності відповідача є постачання та транспортування теплової енергії та гарячої води для потреб населення міста Чернігова та Чернігівської області, а тому основним джерелом доходу для відповідача є кошти, що надійшли за надані послуги від споживачів (населення).

Звертав увагу суду на критичний розмір заборгованості населення за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання перед АТ «Облтеплокомуненерго», що станом на 01.01.2018 складала 48,6 млн. грн та зросла до 101,6 млн. станом на 01.08.2019.

Наголошував на повному розрахунку з позивачем за спірним Договором станом на 18.05.2018, із переплатою в розмірі 54505,29грн, що в подальшому була зарахована в рахунок виконання зобов`язань по іншому договору. Звертав увагу на незначний період прострочення грошових зобов`язань перед відповідачем (у межах календарного місяця).

Просив врахувати, що граничні тарифи АТ «Облтеплокомуненерго», визначені в порядку, обумовленому Постановою КМУ №560 від 26.06.2019 не покривають виробничих витрат підприємства, необхідних для закупівлі за діючими тарифами енергоносіїв.

Очікуванні збитки відповідача у разі перегляду тарифів до граничного рівня близько 103млн. грн за опалювальний сезон 2019-2020 років. При цьому, залишається невизначеною та некомпенсованою розрахункова різниця в тарифах підприємства, що на початок 2019 року склала 211млн. грн, у тому числі по населенню 142,9 млн. грн.

Підсумовуючи зазначав, що наведені ним обставини поряд із стягненням неустойки у заявленому позивачем розмірі поставить під загрозу опалювальний сезон 2019-2020 років у м. Чернігові та Чернігівській області, загрозу безперебійного та безаварійного постачання та транспортування теплової енергії та гарячої води для потреб населення, може призвести до повного зупинення виробничої діяльності відповідача, що в подальшому спричинить негативні соціальні наслідки.

На підтвердження наведених обставин відповідачем надано до матеріалів справи довідки про стан розрахунків споживачів за послуги з теплопостачання та централізованого постачання гарячої води у 2017-2019 роках, з яких вбачається, що у спірному періоді у останнього обліковувалась заборгованість, у тому числі утворена у зв`язку з невідповідністю тарифів. Вказані обставини зумовили брак обігових коштів для своєчасного розрахунку з позивачем.

Відповідач наголосив, що не має додаткових джерел надходження коштів, окрім зазначених. При цьому, перебуваючи у скрутному фінансову становищі, повністю розрахувався перед позивачем за поставлений природний газ станом на 18.05.2018. Також, просив врахувати відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачу було завдано збитків внаслідок порушення ним строків по оплаті за природний газ, поставлений за Договором.

Позивач у відповіді на відзив проти зменшення неустойки (пені) заперечував, з підстав недоведеності відповідачем скрутного матеріального становища.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи та заперечення обох сторін, враховуючи, що відповідач здійснив всі залежні від нього заходи для погашення наявної заборгованості (постійно проводив часткові оплати в рахунок наявного боргу, та повністю розрахувався за придбаний природний газ перед постачальником станом на 18.05.2018), незначний період прострочення виконання грошових зобов`язань перед позивачем, беручи до уваги що природний газ, прострочення по оплаті якого є підставою для стягнення пені, реалізувався відповідачем зокрема населенню та підприємствам, установам, організаціям, які фінансуються за рахунок державного та місцевого бюджетів, та саме їх несвоєчасний розрахунок став причиною відсутності обігових коштів та, як наслідок, порушення відповідачем договірних зобов`язань, з огляду на негативну ситуацію, що існує в країні у сфері оплати з житлово-комунальних послуг, а також недоведеність позивачем понесених збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення штрафних санкцій (пені) на 70% від суми, що має бути присуджена до стягнення.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зазначити, що позивач окрім пені, застосував до відповідача таку міру відповідальності як стягнення трьох відсотків річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

При цьому, стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора, при цьому, сплата надмірних штрафних санкцій зачіпатиме не лише майнові інтереси відповідача, а й інші суспільні інтереси, зокрема, можливість вчасного та якісного отримання споживачами послуг з теплопостачання та централізованого постачання гарячої води, що надаються відповідачем.

З огляду на наведене, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача за порушення договірних зобов`язань по оплаті вартості природного газу, поставленого на підставі Договору у період з грудня 2017 року по березень 2018 року, становить 17882,93грн.

У відповідності до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. При цьому, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору в частині неустойки, розмір якої зменшено судом, відшкодовуються за рахунок відповідача, у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 202, 233, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000, ) про стягнення 99734,10грн, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 17882,93грн пені, 8753,46грн трьох відсотків річних та 1316,85грн судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 06.12.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко