ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 Справа № 904/2946/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 у справі №904/2946/19 (суддя Бєлік В.Г.; рішення ухвалене у місті Дніпро без повідомлення (виклику) учасників справи)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп", м.Черкаси

до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад", м.Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 77268,80 грн. за договором №23032018/D3 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 23.03.2018

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад" про стягнення" заборгованості у сумі 77 268,80 грн. за договором №23032018/D3 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 23.03.2018, з яких: 65400,00 грн. - сума основного боргу, 6278,40 грн. - 2% річних за кожен день прострочення, 3010,20 грн. - пеня (подвійна ставка НБУ), 2580,20 грн. - 30% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №23032018/D3 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 23.03.2018 року в частині здійснення оплати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 у справі №904/2946/19 (суддя Бєлік В.Г.) позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" 65400,00 грн. - основного боргу, 6278,40 грн. - 2% річних за кожен день прострочення, 3010,20 грн. - пені, 2580,20 грн. - 30% річних та 1921,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що відповідачем не надано доказів повної оплати послуг. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг за договором, нарахування позивачем до сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору і закону суд визнав правомірними і обґрунтованими.

Не погодившись з означеним рішенням, відповідач (ТОВ "М-Рад") звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 у справі №904/2946/19 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" - 2% річних за кожен день прострочення у сумі 6278,40 грн., 30% річних у сумі 2580,20 грн.

Посилаючись на норми ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України і п. 6.5. укладеного договору відповідач звертає увагу на те, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Натомість сума пені, обрахована позивачем за ставкою 0,2% (визначена в договорі), становить 6278,40 грн., що перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ (3010,20 грн.), тому пеня повинна бути нарахована у розмірі, не більшому ніж 3010,20 грн.

Суд стягнув з відповідача одночасно пеню, розмір якої визначено договором і пеню розмір якої встановлено законом. Апелянт вважає рішення суду в цій частині повністю незаконним і необґрунтованим, без дослідження та перевірки правильності розрахунку позивачем сум, що підлягають стягненню. Суд задовольнив вимоги позивача, не встановивши підміну поняття "пеня у розмірі 0,2%" на "2%".

Відповідач також вказує на порушення судом в частині стягнення 30% річних. Товариство звертає увагу на те, що умова про сплату 30% річних у випадку прострочення виконання зобов`язання відповідачем прописана у заявці, а не в тексті договору про надання послуг. Заявка відповідно до п.п. 1.2.3., 2.2., 4.2., 4.5. договору узгоджується сторонами для здійснення послуг з перевезення конкретної партії товару в межах дії договору про надання послуг і не повинна суперечити його умовам. Так, відповідно до п. 4.5. договору строк оплати не може перевищувати 3 банківські дні з моменту отримання рахунку та акту виконаних робіт, натомість у заявці №2-5 встановлено строк 10 днів для здійснення оплати з моменту одержання оригіналів документів.

Враховуючи значний розмір річних у порівнянні із встановленими у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідач вважає вимоги щодо сплати 2580,20 грн. незаконними.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 у справі №904/2946/19; ухвалено розглянути апеляційну скаргу спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Позивач (ТОВ "Імпекстранс Груп") у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною з тих підстав, що всі штрафні санкції та пеня були погоджені сторонами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" (Експедитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю "М-Рад" (Замовник) укладений договір №23032018/D3 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 23.03.2018 (далі - Договір), за умовами якого Замовник замовляє, а Експедитор надає послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по організації таких перевезень.

Відповідно до пунктів 1.2.1., 1.2.2. Договору, Експедитор надає експедиторські послуги (планування перевезень, підбір та надання необхідного транспорту); здійснює перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному і внутрішньому сполученні на підставі відповідних заявок (додаток №1 до цього Договору, далі - Заявка).

Пунктами 1.2.3., 1.3. Договору передбачено, що конкретні умови кожного замовлення зазначаються у Заявці Замовника і узгоджуються з Експедитором. Підтвердженою вважається Заявка підписана представниками сторін і скріплена печатками (штампами) Замовника і Експедитора. Підтверджена Заявка обов`язкова для виконання сторонами і є невід`ємною (обов`язковою) частиною цього Договору.

Факт виконання кожного автомобільного перевезення підтверджується шляхом підписання сторонами відповідних актів виконаних робіт, на підставі яких здійснюються розрахунки між сторонами. У випадку відсутності підпису Замовника на акті виконаних робіт, факт виконаних робіт підтверджується СМR (пункт 2.4. Договору).

Пунктами 4.5-4.7. Договору встановлено, що порядок і строк оплати обговорюються в разовій Заявці, яка направляється Експедитору перед кожним перевезенням (групою однотипних перевезень). Строк оплати не може перевищувати три банківських дні з моменту отримання рахунку та акту виконаних робіт, або передоплата згідно факсокопії (сканкопії) рахунку. Днем здійснення платежу вважається день надходження грошових сум на рахунок Експедитора.

Пунктом 6.15. Договору сторони домовились про збільшення строку спеціальної позовної давності до трьох років.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє протягом одного року. Якщо жодна із сторін за тридцять днів до закінчення строку дії Договору не попередить іншу сторону, про розірвання договору, то даний договір зберігає свою чинність для сторін кожного разу ще на один рік (пункт 9.8. Договору).

24 квітня 2019 року сторонами погоджено і підписано Заявку на організацію перевезення вантажу міжнародного сполучення №2-5. У Заявці, зокрема зазначено:

- маршрут руху - Туреччина-Україна;

- вид вантажу - шини в асортименті;

- дата і час завантаження - 25 квітня 2019 року;

- вантажоодержувач - ТОВ "М-Рад";

- адреса розвантаження - вул. Академіка Белелюбського, 21, м. Дніпро, Україна;

- термін доставки - по прибуттю;

- ставка за перевезення - 2800 (дві тисячі вісімсот) доларів США, по курсу НБУ на день завершення митного оформлення (замитнення) вантажу/автомобіля;

- умови оплати - оплата здійснюється у безготівковій формі, 100%, протягом 10 днів, після отримання оригіналів документів,

- додаткові умови: 1) домовлено, що до моменту отримання Стороною підписаного та скріпленого печаткою оригінального (письмового) примірника Договору/Заявки/Акту сканована (фото) копія підписаного та скріпленого печаткою Договору/Заявки/Акту та будь-якого іншого документу (обумовленого наданою послугою за Договором/Заявкою), яка передана за допомогою засобів електронного зв`язку має юридичне та/або доказове значення і силу оригінального (паперового) примірника Договору/Заявки/Акту тощо (слугує оригіналом письмового доказу у суді та іншому уповноваженому органі) (п.1.); 2) у випадку прострочення сплати ціни фрахту (ставки за перевезення), Замовник зобов`язується сплачувати Експедитору проценти за ставкою 30 процентів річних, які нараховуються на залишок заборгованості з першого дня прострочення та до повної сплати (п.4.).

Надання експедитором послуг за Договором підтверджується актами здачі-прийняття робіт №ОУ-0000283 на суму 4400,00 грн. з ПДВ і №ОУ-0000266 на суму 74534,11 грн. з ПДВ від 08.05.2019, підписаними представниками сторін і скріплені печатками підприємств (а.с.41-42).

Для оплати наданих послуг були виставлені рахунки-фактури №СФ-0000270 від 26.04.2019 і №СФ-0000287 від 08.05.2019 на загальну суму 78934,11 грн. (а.с.38-39).

В порядку досудового врегулювання спору Експедитором на адресу Замовника була направлена претензія №10/06 від 10.06.2019 з вимогою сплатити 70400,00 грн. - суму заборгованості за надані послуги у триденний термін з дати отримання претензії (а.с.28-29).

Замовником було перераховано на рахунок Експедитора за договором 13534,11 грн., що підтверджується копією довідки відділення №2 АТ "Перший український міжнародний банк" (а.с.43-44).

Оскільки Замовником оплата наданих послуг за договором у повному обсязі не проведена, Експедитор звернувся до з позовною заявою про стягнення заборгованості у сумі 65400,00 грн., 0,2% пені за кожен день прострочення у сумі 6278,40 грн., пені (подвійна ставка НБУ) у сумі 3010,20 грн., 30% річних у сумі 2580,20 грн.

Як убачається з обставин справи спірні правовідносини сторін виникли з приводу виконання договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статі 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором №23032018/D3 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 23.03.2018 в сумі 65 400,00 грн. підтверджується матеріалами справи і відповідачем не спростований.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Встановивши відсутність доказів оплати заборгованості у сумі 65400,00 грн. на дату прийняття рішення та наявність підстав для нарахування 0,2% пені за кожен день прострочення у сумі 6278,40 грн., пені (подвійна ставка НБУ) у сумі 3010,20 грн., 30% річних у сумі 2580,20 грн., суд першої інстанції повністю задовольнив позовні вимоги.

Відповідач погодився з рішенням місцевого господарського суду в частині стягнення основної суми заборгованості та пені у розмірі подвійної ставки НБУ, у зв`язку із чим відповідна частина задоволених позовних вимог визнається обґрунтованою і не переглядається судом апеляційної інстанції.

Натомість ТОВ "М-Рад" оскаржує рішення суду в частині стягнення з нього 0,2% пені за кожен день прострочення у сумі 6278,40 грн. і 30% річних у сумі 2580,20 грн.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними доводами відповідача з огляду на наступне.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу встановлено передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, можливість встановити в договорі інший розмір процентів ніж 3% річних передбачений чинним законодавством.

Відповідно до умов Заявки, п. "Додаткові умови", підпункту 4 у випадку прострочення сплати ціни фрахту (ставки за перевезення), Замовник зобов`язується сплачувати Експедитору відсотки за ставкою 30% річних, які нараховуються з першого дня прострочення до повної сплати.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про незаконність стягнення 30% річних, які встановлені не умовами договору, а Заявкою на здійснення перевезення конкретної партії товару.

За змістом пункту 1.2.3. Договору у Заявці Замовника зазначені погоджені сторонами конкретні умови кожного замовлення, в тому числі передбачені умови сплати річних у випадку порушення зобов`язання сплати ставки за перевезення.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Оскільки пунктом 1.3. Договору сторонами погоджено, що Заявка обов`язкова для виконання сторонами і є невід`ємною (обов`язковою) частиною укладеного договору, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами, суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок річних вважає його обґрунтованим і арифметично правильним.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з нарахуванням позивачем 30% річних за період з 21.05.2019 по 08.07.2019 у розмірі 2580,20 грн. та визнає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача цих коштів.

Щодо оспорюваних відповідачем вимог позивача про сплату 6278,40 грн. пені, то колегією суддів встановлено такі обставини.

Оскаржуючи рішення в цій частині відповідач, посилаючись на частину 2 статті 343 Господарського кодексу України, вказує на те, що сума пені, обрахована за ставкою 0,2 % становить 6278,40 грн., що перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ - 3010,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В пункті 6.5. Договору сторони погодили, що в разі порушення Замовником строків розрахунку з Експедитором він сплачує на користь останнього пеню в розмірі 0,2 % відсотки від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання зобов`язання припиняється через тридцять шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені в розмірі 0,2 % відсотки від суми простроченого платежу за кожен день прострочення за період з 21.05.2019 по 08.07.2019, колегія суддів вважає його арифметично правильним.

Разом із цим колегія суддів враховує, що згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано також Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У період з 26.04.2019 по 18.07.2019 діяла ставка Національного банку України у розмірі 17,5%.

Отже, у спірному періоді 21.05.2019 по 08.07.2019 розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що становить 0,0959, виходячи із розрахунку: 17,5% х 2/365 днів = 0,0959.

Натомість сума пені, обрахована позивачем за ставкою - 0,2%, становить 6278,40 грн., що перевищує розмір пені, яка підлягає обрахуванню за цей же період часу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та становить 3010,19 грн. (65400,00 грн. х 17,5% х 2/100% х 48дн./365дн. = 3010,20 грн.).

Тому колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з запереченням відповідача про помилкове визначення позивачем розміру належної до стягнення пені.

Таким чином, за викладених обставин, виходячи з аналізу наведених норм та встановлених судами обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив помилку у застосуванні норм матеріального права і постановив неправомірне рішення про одночасне стягнення з відповідача на користь позивача суми 6278,40 грн. пені, розмір якої визначений договором, та суми 3010,20 грн. пені, розмір якої не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, застосувавши таким чином до відповідача подвійну відповідальність за одне й те саме порушення договірних грошових зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зазначене вище, відповідно до пункту 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування оскарженого рішення частково - в частині про стягнення з відповідача на користь позивача суми 6278,40 грн. пені. В решті оскаржене судове рішення слід залишити без змін.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина перша статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначає, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із ціни позову 77268,80 грн. та розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню в загальній сумі 70990,40 грн., колегія суддів встановила, що позовні вимоги позивача задоволені на 91,87%, а тому здійснює новий розподіл судових витрат у справі між позивачем та відповідачем у співвідношенні: 91,87% /8,13%.

Таким чином, з урахуванням результатів розгляду справи, колегія суддів покладає на відповідача судові витрати позивача в сумі 1764,82 грн. судового збору у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції (1921,00 грн. х91,87%/100% = 1764,82 грн.), а на позивача покладає судові витрати відповідача в сумі 234,26 грн. судового збору у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції (2881,50 грн. х 8,13%/100% = 234,26 грн.).

Відповідно до частини одинадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Зважаючи на часткове задоволення позову, колегія суддів суду апеляційної інстанції на підставі наведених вище положень частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає на відповідача обов`язок сплатити на користь позивача різницю між судовими витратами, які підлягають відшкодуванню кожній із сторін, а саме суму 1530,56 грн. (1764,82 грн. - 234,26 грн. = 1530,56 грн.).

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275 ч.1 п.2, 277 ч.1 п.4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад" - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 у справі №904/2946/19 скасувати частково - в частині про стягнення суми 6278 грн. 40 коп. пені, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 у справі №904/2946/19 залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат, поклавши на Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад" судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" в сумі 1764 грн. 82 коп. судового збору у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції, та поклавши на Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад" в сумі 234 грн. 26 коп. судового збору у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Рад" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс Груп" суму 1530 грн. 56 коп. різниці судових витрат у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.12.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна