ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"09" грудня 2019 р. Справа № 911/2929/19
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши заяву Прокурора Київської області про забезпечення позову
за позовом Прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України
до 1. Київської обласної державної адміністрації
2. Обухівської районної державної адміністрації Київської області
3. Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія Спорт-Тур
4. Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами Мтір Ессет Менеджмент
про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок
Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія Спорт-Тур, Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами Мтір Ессет Менеджмент про:
- визнання недійсними розпоряджень Київської обласної державної адміністрації: від 05.12.2003 №776 Про надання в оренду земельної ділянки, від 26.02.2004 №88 Про надання в оренду в оренду земельних ділянок, від 17.09.2004 №646 Про надання в оренду земельної ділянки;
- визнання недійсними розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації: від 01.11.2004 №697 Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ НВФ Славутич-Дельфін під розміщення об`єктів для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей; від 01.11.2004 №696 Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ Сток-Бізнес під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів; від 01.11.2004 №698 Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ Інвестпроект під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів; від 01.11.2004 №695 Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ Футбольний клуб Динамо Київ під розміщення об`єктів для проведення спортивних заходів і організації відпочинку спортсменів;
Позовні вимоги обґрунтовані обставинами порушення Київською обласною державною адміністрації та Обухівською районною державною адміністрацією Київської області законодавчих вимог під час надання у користування та, надалі, продажу окремими земельними ділянками єдиного масиву земель лісового фонду площею понад 10 га, а відтак і незаконного вибуття вказаної землі із власності держави поза волею відповідного розпорядника - Кабінету Міністрів України, що є правовою підставою для витребування земельних ділянок, що утворилися шляхом поділу такого масиву землі, з чужого незаконного володіння останніх набувачів з підстав ст. 388 Цивільного кодексу України.
Так, прокурор в обґрунтування вказаних вимог, зокрема, зауважив на перевищенні повноважень Київською обласною державною адміністрації під час розпорядження землями лісового фонду та прийнятті оскаржуваних розпоряджень, що за доводами прокурора здійснено з метою концентрації у власності одного приватного суб`єкта земель лісового фонду площею понад 30 га.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.12.2019 позовну заяву Прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України залишено без руху.
Поряд з тим, 04.12.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від Прокурора Київської області надійшла заява про забезпечення позову шляхом:
В обґрунтування відповідної заяви прокурор, посилаючись на викладені в обгрунтування позовних вимог обставини та додані до позову докази забудови спірних земельних ділянок та їх системного відчуження пов`язаним між собою особам, зауважив, що такі докази підтверджують наявність обґрунтованого ризику повторної забудови спірних земельних ділянок іншими суб`єктами.
Водночас, зазначаючи у заяві лише посилання на адреси вебсторінок, прокурор посилається на ст. 73 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, на думку прокурора, вказане переконливо свідчить про загрозу відчуження відповідачами спірних земельних ділянок на користь третіх осіб та їх забудови, що надалі ускладнить подальше виконання судового рішення та ефективний захист поновлення порушених прав і інтересів держави, у зв`язку із чим необхідно вжити обрані прокурором заходи забезпечення позову.
Згідно приписів ст. ст. 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов забезпечується, зокрема; накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
З системного аналізу вищевказаних процесуальних приписів слідує, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Однак прокурором не надано належних так допустимих доказів на підтвердження обставин вчинення відповідачами будь-яких дій щодо реалізації спірних земельних ділянок, що надалі може призвести до вчинення певних реєстраційних дій стосовно цих земель, тоді як надана прокурором стаття приватної особи Софії Лазуркевич від 19 березня з вебсторінки у мережі Інтернет із суб`єктивним викладом певних, відомих такій особі обставин, без посилання на об`єктивні, незалежні та підтверджені офіційні джерела отримання такої інформації, не є такими доказами у розумінні вищенаведених законодавчих приписів, у зв`язку із чим саме лише припущення про ймовірну можливість реалізації земельних ділянок не може бути належним обґрунтуванням вжиття заходів забезпечення позову.
Посилання ж прокурора на інші адреси вебсторінок у мережі Інтернет визнаються судом неспроможними, оскільки наведена прокурором ст. 73 ГПК України надає визначення поняттю доказів, як даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення, та презюмує виключений перелік засобів встановлення таких даних: письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.
Водночас, ст. 73 ГПК України не містить приписів, що звільняють особу від обов`язку подання доказів, у тому числі електронних, тоді як приписи ст. 96 ГПК України унормовують порядок подання електронних доказів, відповідно до якого електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом.
За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 73, 74 ГПК України, заявником доказово не обґрунтовано, що невжиття обраних заходів до забезпечення позову в частині накладення арешту на земельні ділянки, заборони вчиняти реєстраційні дії щодо цих земельних ділянок та пов`язаних з ними правочинів може істотно ускладнити/унеможливити виконання рішення суду або ефективне поновлення порушених прав держави, за захистом яких прокурор звернувся до суду з позовом.
До того ж, прокурором не доведено, що обраний ним спосіб забезпечення позову в частині заборони відповідачам 3, 4 та іншим особам проводити будівельні роботи на спірних земельних ділянках, спрямований на забезпечення виконання рішення та/або ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів держави, в розрізі предмету позову та обраного прокурором способу захисту, зокрема шляхом витребування земельних ділянок.
Наведені ж прокуром обставини та доводи, покладені в основу обгрунтування позовних вимог, є спірним предметом дослідження за позовом у даній справі, а тому не є достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову у розумінні ст. 136 ГПК України.
Отже, викладені у заяві доводи прокурора щодо ймовірного ускладнення та/або невиконання рішення, неможливість поновлення порушеного права держави у разі незабезпечення позову визнаються судом доказово необґрунтованими та ймовірними припущеннями заявника.
З огляду наведеного, оскільки обрані прокурором заходи до забезпечення позову доказово не обгрунтовані в розрізі наявності обставин, з якими пов`язується застосування такого виду заходів забезпечення позову, не спрямовані на забезпечення виконання та/або ефективний захист чи поновлення порушених прав держави в розрізі відповідно заявлених прокурором вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Прокурора Київської області про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
У задоволенні заяви Прокурора Київської області про забезпечення позову відмовити.
Ухвала складена та підписана 09.12.2019, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема