ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 922/414/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Кушнір І.В., Случ О.В., за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І., та представників: позивача: Колесник К.А., відповідача 1: не з`явились, відповідача 2: не з`явились, відповідача 3: не з`явились, третьої особи: Андрійко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_1 та Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2019 у справі № 922/414/19 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до: 1) Харківської міської ради; 2) Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Ігнатової Наталії Євгенівни; 3) Департаменту реєстрації Харківської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 про скасування рішень та записів державного реєстратора, В С Т А Н О В И В :
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова звернувся до господарського суду з позовом до Харківської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Ігнатової Наталії Євгенівни, Департаменту реєстрації Харківської міської ради про:

- скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, яким за Харківською міською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,0528 га та запису про право власності щодо права власності Харківської міської ради на земельну ділянку загальною площею 0,0528 га;

- скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,0528 га та відповідного запису про інше речове право щодо права Харківської міської ради як орендодавця на земельну ділянку загальною площею 0,0528 га.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він згідно з Державним актом на право постійного користування землею серія від 07.07.1998 є постійним користувачем земельної ділянки, яка за цільовим призначенням відноситься до категорії земель оборони (державна форма власності) та використовується для розміщення військового містечка №48.

Судовими рішеннями частково відмовлено в позові до Харківської міської ради; скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким за Харківською міською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,0528 га та запис про право власності щодо права власності Харківської міської ради на земельну ділянку загальною площею 0,0528 га;

- закрито провадження у справі за позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Ігнатової Наталії Євгенівни;

- в позові до Департаменту реєстрації Харківської міської ради відмовлено повністю.

Вказані судові рішення обґрунтовані тим, що рішеннями господарських судів, які набрали законної сили, встановлено факт приналежності спірної земельної ділянки до державної власності, тому реєстрація права власності за Харківською міською радою є незаконною у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволено; внаслідок припинення Харківського міського управління юстиції як юридичної особи та відсутністю правонаступника провадження у справі щодо позовних вимог до відповідача-2 закрито, а оскільки позовні вимоги не стосуються речових прав відповідача-3, який не є правонаступником відповідача-2, у задоволенні позову до відповідача-3 відмовлено.

Під час розгляду даної справи суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №17/251-с від 11.07.1950 відведено КЕЧ Харківського району ділянку землі орієнтовною площею 0,5 га по АДРЕСА_3 з існуючими на ній будівлями.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ХР-33-01-001736 від 09.07.1998, виданого на підставі рішень виконкому Харківської міської ради № 399 від 13.05.1998 та № 845 від 12.08.1998 у постійне користування Харківської квартирно-експлуатаційної частини району надано 0,4620 га землі, розташованій по АДРЕСА_3, для експлуатації та обслуговування адміністративних складських та допоміжних будівель і споруд.

У 2002 році на підставі біржової угоди № 50-02/12 договору купівлі-продажу нерухомості державним підприємством Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" була продана адміністративна будівля літ "Е-2", загальною площею 516,3 кв.м. по АДРЕСА_3, право власності на яку в подальшому, внаслідок продажу за договорами від 03.01.2003 та від 24.04.2004, перейшло до ОСОБА_1 , який за договором купівлі-продажу від 08.12.2004 передав нежитлову будівлю у спільну часткову власність.

Рішенням Харківської міської ради №180/05 від 28.09.2005 припинено право користування частиною земельної ділянки площею 0,0528 га по АДРЕСА_3, зараховано відповідну земельну ділянку до земель громадської та житлової забудови та передано її в оренду громадянину ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "Е-2".

На підставі зазначеного рішення між Харківською міською радою та громадянином ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 02.06.2006, згідно з яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування (до 01.09.2030) земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі оборони, землі житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0528 га по АДРЕСА_3 у м. Харкові, на якій знаходиться нежитлова будівля літ. "Е-2" площею 516,3 кв м.

Наказом начальника Харківського гарнізону № 29 від 30.03.2012 за квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова закріплено військове містечко № 48: земельну ділянку площею 0,45 га, будівлю контори КЕЧ № 4 площею 1058 кв.м., склад № 9 та підсобні приміщення будівлі № 3 площею 34 кв.м.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014 у справі №922/4744/13, яке набрало законної сили, позов Харківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері і Центрального регіону України в інтересах Держави, в особі Міністерства оборони України та позивача, про визнання недійсним пунктів рішення та договору оренди задоволено:

- визнано недійсним п. 8.2 рішення Харківської міської ради №180/05 від 28.09.2005 у частині переведення із земель оборони до земель житлової і громадської забудови частини земельної ділянки площею 0,0528 га по АДРЕСА_3;

- визнано недійсним п. 1.4 додатку 3 рішення Харківської міської ради №180/05 від 28.09.2005 у частині припинення права користування Харківській квартирно-експлуатаційній частині району частиною земельної ділянки площею 0,0528 га по АДРЕСА_3;

- визнано недійсним п. 1.38 додатку 4 рішення Харківської міської ради №180/05 від 28.09.2005 у частині надання громадянину ОСОБА_1 в оренду строком до 01.09.2030 земельної ділянки площею 0,0528 га. по АДРЕСА_3 для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі;

- визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0528 га вартістю 1163165,00 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований Харківською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" у Державному реєстрі земель 02.06.2006 за №25.

Після прийняття судових рішень у справі №922/4744/13, що набрали законної сили, за наслідком розгляду заяви представника Харківської міської ради від 18.06.2015, до якої подана, зокрема, архівна копія рішення Харківської міської ради №180/05 від 28.09.2005 Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Ігнатовою Наталією Євгенівною прийнято оскаржуване рішення від 22.06.2015 10:48:50, індексний номер: 22260257, яким вирішено провести державну реєстрацію права комунальної власності за Харківською міською радою на земельну ділянку площею 0,0528 га по АДРЕСА_3 у м. Харкові, кадастровий №:02:008:0053, відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна та в подальшому вчинено відповідний запис про право власності №10124261 від 18.06.2015, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

07.07.2015 позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління Ігнатової Наталії Євгенівни про скасування вищевказаних рішень реєстратора, як протиправних, в тому числі з тих підстав, що реєстрація відбулась після набрання зазначеними рішеннями господарських судів законної сили.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 у справі №820/6992/15 за позовом позивача до державного реєстратора Ігнатової Наталії Євгенівни, третя особа: Харківська міська рада, за участі Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2015, позов задоволено, скасовані рішення державного реєстратора від 22.06.2015 про державну реєстрацію прав за Харківською міською радою та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0528 га.

30.12.2015 за заявою представника позивача на підставі зазначених судових рішень у справі №820/6992/15 Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Ігнатовою Наталією Євгенівною до Державного реєстру були внесені записи про скасування державної реєстрації прав за Харківською міською радою та ОСОБА_1.

Під час тривання судового провадження у адміністративній справі № 820/6992/15 рішенням господарського суду Харківської області від 10.10.2016 у справі №922/42/16, яке постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 залишено без змін, позов Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах Держави, в особі Міністерства оборони України та позивача, про скасування рішення та визнання договору оренди недійсним задоволено частково:

- визнано недійсним п. 19 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015 №1913/15 щодо надання ОСОБА_1 . в оренду строком до 01.07.2064 земельної ділянки площею 0,0528 га за рахунок житлової та громадської забудови, які належать територіальній громаді м. Харкова для експлуатації та обслуговування торгово-офісної будівлі за літ. "Е-2" по АДРЕСА_3 у м. Харкові, переукладення та припинення договору оренди від 02.06.2006;

- витребувано з володіння Харківської міської ради та ОСОБА_1 та зобов`язано передати на користь держави в особі Міністерства оборони України за актом приймання-передачі земельну ділянку загальною площею 0,0528 га по АДРЕСА_3 у м. Харкові.

Однак постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.01.2019 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2015 скасовано, провадження у справі №820/6992/15 закрито та роз`яснено позивачу, що справу належить розглядати в порядку господарського або цивільного судочинства в залежності від суб`єктного складу сторін; при цьому, судом касаційної інстанції зазначено, що належним відповідачем у справі за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

В даній постанові Верховного Суду також зазначено про те, що цей спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право оренди на спірну земельну ділянку та право комунальної власності), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем; прийняте рішення про державну реєстрацію стосувалося прав інших осіб, а не позивача.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 у справі №820/6992/15 дійшов висновку про те, що визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

01.02.2019 за заявою представника ОСОБА_1 та на підставі постанови Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №820/6992/15 державними реєстраторами Департаменту реєстрації Харківської міської ради поновлені оскаржувані записи про реєстрацію прав за Харківською міською радою та ОСОБА_1 , що виникли на підставі оскаржуваних рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Ігнатової Наталії Євгенівни.

Зазначені обставини стали підставою для повторного звернення позивача до суду з аналогічним позовом, але вже в межах господарської юрисдикції.

Розглядаючи заявлені у даній справі позовні вимоги, суди керувались Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення та запису.

Так, відповідно до ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності було визначено ст. 4-1 Закону, що не виключає необхідності дотримання загальної процедури реєстрації речових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 16 Закону, у разі здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, похідних від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначені земельні ділянки, відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування зобов`язаний одночасно подати до органу державної реєстрації прав чи державному кадастровому реєстратору відповідну заяву про державну реєстрацію права власності держави чи територіальної громади на зазначені земельні ділянки. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) вважається заявою про здійснення державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначену земельну ділянку.

Частинами 5, 7, 8 ст. 16 Закону встановлено, що при отриманні заяви та документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, проводиться реєстрація заяви у базі даних про реєстрацію заяв та запитів із зазначенням дати і часу реєстрації.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону , державний реєстратор, серед іншого:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 01.01.2013, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом 3 робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Частиною 2 ст. 3 Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вимогами ч. 3 ст. 17 Закону встановлено, що документи, які встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Встановивши, що земельна ділянка по АДРЕСА_3 у місті Харкові є державною, а не комунальною власністю, а також ту обставину, що оскаржуване рішення державного реєстратора про реєстрацію права комунальної власності на вказану земельну ділянку за Харківською міською радою та вчинення відповідного запису прийняте за заявою представника Харківської міської ради від 18.06.2015, до якої, серед іншого, подана архівна копія рішення Харківської міської ради №180/05 від 28.09.2005, яка зазначеним законодавчим вимогам не відповідає, оскільки на момент проведення реєстраційних дій відповідні пункти рішення Харківської міської ради вже були визнані господарським судом недійсними, на підтвердження чого до матеріалів справи надані судові рішення у справі №922/4744/13, які набрали законної сили, суди обох інстанцій дійшли висновків про обґрунтованість відповідної частини позовних вимог, тому задовольнили їх.

Не погоджуючись з судовими рішеннями в частині задоволення позову, відповідач 1 та третя особа звернулись з касаційними скаргами, в яких просять їх скасувати у відповідній частині та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

За доводами скаржників встановлені судами обставини щодо приналежності земельної ділянки до земель оборони та перебування у державній власності відносяться виключно до земельної ділянки площею 0,37 га, що залишилася за Державним актом на право постійного користування після проведення реєстрації змін за рішеннями Харківської міської ради, зазначеними в додатку "Зміни в землекористуванні". На думку обох скаржників, факт дійсності цього Державного акту саме в такій площі встановлено у рішенні господарського суду, тому спірна земельна ділянка вилучена із меж державного акту та до нього не входить.

Скаржники стверджують, що рішенням господарського суду, на яке посилається позивач і яке проаналізовано судами попередніх інстанцій, не скасована державна реєстрація змін до Державного акту на право постійного користування землею про вилучення земельної ділянки площею 0,0528 га, не скасована державна реєстрація права власності Харківської міської ради та державна реєстрація договору оренди землі; договір поновлено, права та обов`язки сторонами виконуються; реєстраційна справа містить доказ реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі у відповідності до діючого на час такої реєстрації законодавства, а саме - витяг із Державного земельного кадастру.

Водночас третя особа вважає, що суди не застосували норми матеріального права, які мають бути застосовані у правовідносинах стосовно переходу прав на земельну ділянку у зв`язку з набуттям іншими особами права власності на частину будівель військового майна, до того ж розглянули справу, не віднесену до юрисдикції господарського спору.

Також стверджує, що подання позову з недодержанням правил підсудності не перериває перебігу позовної давності, тому на момент звернення позивача з цим позовом до господарського суду позовна давність сплинула.

У відзиві на касаційні скарги позивач заперечує проти задоволення вимог скаржників, висловлює свою позицію про правильність та обґрунтованість висновків судів обох інстанцій та просить оскаржувані рішення залишити без змін, а скарги - без задоволення.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників, переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційних скарг, з огляду на таке.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 у справі №922/4744/13 встановив, що спірна земельна ділянка, в тому числі, під адміністративною будівлею літ. "Е-2" загальною площею 516,3 кв м по АДРЕСА_3, що придбана ОСОБА_1., відноситься виключно до земель оборони, а відтак не може передаватися до земель комунальної власності, суб`єктом права власності на яку є держава. Суд зазначив, що сам факт використання вказаної земельної ділянки фізичними та юридичними особами для обслуговування нерухомого майна, яке знаходиться у їх власності, не може бути підставою для припинення права постійного користування позивача землею, яка належить державі.

Врахувавши вказані обставини, суди обох інстанцій правильно зазначили, що істотною передумовою для припинення права власності, постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі цієї ділянки у власність або користування третім особам є отримання на це згоди Міністерства оборони України. Проте, Міністерством оборони такої згоди надано не було.

Отже, факт віднесення спірної земельної ділянки до державної, а не комунальної форми власності встановлений господарськими судами у справах № №922/4744/13, №922/42/16, що у розумінні вимог ст. 75 ГПК України є преюдиційною обставиною, тому посилання третьої особи на витяг із Державного земельного кадастру від 26.09.2013 як на доказ реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку ще 02.06.2006 у Державному земельному кадастрі у відповідності до чинного на час такої реєстрації законодавства є безпідставними.

Як обґрунтовано зазначив апеляційний суд, в даному випадку виключно оцінка правомірності здійснення певних реєстраційних дій вимогам чинного на той період часу законодавства є недостатньою для вирішення спору по суті, оскільки не призводить до ефективного поновлення порушеного права позивача, за захистом якого останній і звернувся до господарського суду.

При цьому судами обох інстанцій встановлено, що на момент звернення із заявою про реєстрацію прав Харківській міській раді, як учаснику справи №922/4744/13, було відомо про визнання недійсним пунктів рішення Харківської міської ради та договору оренди від 02.06.2006 (з набранням рішенням суду про це законної сили), що підтверджує незаконність оспорюваної державної реєстрації.

Враховуючи встановлені рішеннями господарського суду Харківської області від 03.11.2014 у справі №922/4744/13 та від 10.10.2016 у справі №922/42/16 обставини щодо неправомірної зміни цільового призначення земельної ділянки із зміною форми власності щодо неї з подальшою передачею її в оренду третій особі, а також враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.01.2019 у адміністративній справі №820/6992/15, суди у даній справі обґрунтовано визнали рішення державного реєстратора від 22.06.2015 індексний номер 22260257 про державну реєстрацію права комунальної власності та відповідний запис про державну реєстрацію незаконними та такими, що підлягають скасуванню та на законних підставах задовольнив позов в цій частині.

Не приймаються до уваги посилання третьої особи на те, що встановлені судом обставини щодо приналежності земельної ділянки до земель оборони та перебування у державній власності відносяться виключно до земельної ділянки площею 0,37 га, що залишилася за Державним актом на право постійного користування серії ХР-33-01-001736 від 09.07.1998 після проведення реєстрації змін за рішеннями Харківської міської ради, зазначеними в додатку "Зміни в землекористуванні", оскільки факт дійсності цього Державного акту саме в такій площі встановлено у рішенні господарського суду Харківської області від 11.02.2013 у справі № 922/127/13-г, тому спірна земельна ділянка вилучена із меж державного акту та до нього не входить, з огляду на таке.

Предметом спору у справі № 922/127/13-г було припинення права постійного користування Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова земельною ділянкою площею 0,37 га, яка знаходиться за адресою: м. Харків, АДРЕСА_3, що посвідчено Державним актом на право постійного користування землею серії ХР № 33-01-001736 від 09.07.1998 та скасування цього державного акту.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2013 у справі 922/127/13-г, яке постановою Вищого господарського суду України від 28.05.2013 залишено в силі, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Натомість рішення суду у справі № 922/4744/13 про визнання недійсними пунктів рішення Харківської міської ради № 180/05 від 28.09.2005 прийнято хронологічно пізніше - 03.11.2014, яким і встановлено преюдиційну обставину - земельна ділянка, в т. ч. і під адміністративною будівлею літ. «Е-2» загальною площею 516,3 кв.м по АДРЕСА_3 , яка придбана ОСОБА_1. відноситься виключно до земель оборони, які не можуть передаватися до земель комунальної власності, суб`єктом права власності на яку є держава, а сам лише факт використання спірної земельної ділянки фізичними та юридичними особами для обслуговування нерухомого майна, яке знаходиться у їх власності, не може бути підставою для припинення права постійного користування КЕВ м. Харкова землею, яка належить державі.

Таким чином, рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2013 у справі 922/127/13-г не встановлено преюдиційних обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні спору по суті у даній справі, у зв`язку з чим протилежні доводи третьої особи є безпідставними.

Також не приймаються до уваги твердження третьої особи про те, що рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014 у справі № 922/4744/13 не скасована державна реєстрація права власності Харківської міської ради та державна реєстрація договору оренди землі, укладеного Харківською міською радою з громадянином ОСОБА_1 , оскільки ці питання досліджуються при розгляді справи № 922/414/19 та не були предметом спору у справі № 922/4744/13.

Враховуючи встановлення господарським судом у справі № 922/4744/13 факту незаконності вилучення земельної ділянки площею 0,0528 га із державної форми власності та передачу її у комунальну власність, державна реєстрація змін щодо вилучення цієї земельної ділянки до Державного акту на право постійного користування землею серія ХР 33-01-001736 від 09.07.1998, відповідно, є незаконною, тому посилання третьої особи в касаційній скарзі на обставину дійсності державної реєстрації цих змін є безпідставними.

Посилання Харківської міської ради на те, що проект землеустрою, затверджений п. 1 рішення Харківської міської ради № 180/05 від 28.09.2005 та акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості № 2801/05 від 19.12.2005 є чинними та не були скасовані, тому стали законною підставою для переукладення договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_3 у м. Харкові № 25 від 02.06.2006 між Харківською міською радою та ОСОБА_1 ., судами правильно відхилено з тих підстав, що зазначені документи складені внаслідок незаконного вилучення спірної земельної ділянки з власності держави та передачі її у комунальну власність.

Судами також всебічно досліджено доводи сторін про необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, та правильно їх відхилено, оскільки правовідносини у справі № 910/18560/16 та у справі № 922/414/19 не є подібними через різні предмети спору.

Так, у справі № 910/18560/16 прокуратурою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління заявлені позовні вимоги до Київської міської ради та ТОВ "Будтехнології" про:

- визнання незаконним та скасування рішення Ради від 01.11.2012 № 394/8678 "Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "Будтехнології" земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з вбудованими і прибудованими соціально-побутовими приміщеннями та паркінгом на АДРЕСА_5 у Голосіївському районі м. Києва";

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 1,5940 га на АДРЕСА_5, укладеного Радою і ТОВ "Будтехнології";

- визнання відсутнім у ТОВ "Будтехнології" права користування земельною ділянкою площею 1,5940 га по АДРЕСА_5 (нова адреса - АДРЕСА_5 ) у Голосіївському районі м. Києва.

Проте, у справі № 922/414/19 спір виник щодо державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку за Харківською міською радою та права оренди цієї земельної ділянки за ОСОБА_1 в контексті рішень господарського суду Харківської області від 03.11.2014 р. у справі № 922/4744/13, від 10.10.2016 р. у справі № 922/42/16, які набрали законної сили і є чинними, та постанови Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі № 820/6992/15.

Отже, повторне дослідження питання правомірності скасування пунктів рішення Харківської міської ради №180/05 від 28.09.2005 та визнання недійсним договору оренди, укладеного між Харківської міською радою та ОСОБА_1., в апеляційному провадженні в межах справи № 922/414/19 є неприпустимим в силу вимог ст. 129-1 Конституції України.

На підставі викладеного, доводи Харківської міської ради щодо відповідності вимогам ст. 20 ЗК України зміни цільового призначення земельної ділянки з земель оборони на землі житлової та громадської забудови оцінюються критично, оскільки виходять за межі розгляду справи № 922/414/19.

Судами також правильно відхилено доводи третьої особи про те, що даний спір стосується прав фізичної особи і підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки вони не відповідають дійсності.

Посилання третьої особи в касаційній скарзі на те, що позивач не є заінтересованою особою на подання позовної заяви є помилковими, адже спростовуються матеріалами справи, в тому числі судовими рішеннями у справах №922/4744/13 та №922/42/16, якими неодноразово встановлено приналежність спірної земельної ділянки оборонному відомству та перевірено правомочність позивача на звернення.

Щодо заяви Харківської міської ради про застосування наслідків спливу позовної давності з посиланням на постанову Верховного Суду України від 16.08.2017 у справі № 6-1763цс16, то судами також зроблено щодо неї обґрунтовані висновки про те, що позов подано в межах позовної давності, перебіг якої переривався в порядку ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України у зв`язку з розглядом справи №820/6992/15 з 07.07.2015.

Про правильність таких висновків свідчить обставина відсутності оскаржуваних рішення та запису державного реєстратора в Державному реєстрі в період з 30.12.2015 по 01.02.2019 протягом періоду чинності постанови Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 у справі №820/6992/15,

Водночас судом апеляційної інстанції правильно відхилено доводи Харківської міської ради про те, що закриття провадження у справі № 820/6992/15 як на обставину, яка не перериває позовну давність, оскільки зі змісту ст. 265 ЦК України вбачається, що тільки залишення судом позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-895цс-15.

При цьому, посилання Харківської міської ради на правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 16.08.2017 у справі №6-1763цс16, є помилковим. У даній постанові Верховний Суд України дійшов висновку про те, що позовна давність не переривається у випадку недотримання заявником вимог процесуального законодавства, що має наслідком відмови у прийнятті або повернення такої заяви, зокрема, у випадку порушення заявником підсудності.

Судами також правильно зазначено, що оскільки адміністративними судами розглянуто справу №820/6992/15 по суті, судові рішення яких виконувалися протягом тривалого часу, тому їх скасування в порядку касаційного провадження не може вважатися недотриманням Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова вимог процесуального законодавства, про яке йдеться у постанові Верховного суду України від 16.08.2017 у справі №6-1763цс16.

Враховуючи, що жодні доводи скаржників про неправильне застосування судами норм матеріального або процесуального права не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, з огляду на приписи ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційних скарг та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявників касаційних скарг.

Керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Харківської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2019 у справі № 922/414/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяМогил С.К.
Судді:Кушнір І.В.
Случ О.В.