ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Справа № 915/1851/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, буд. 14)

в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/26)

про стягнення заборгованості

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

встановив:

06.08.2019 позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до відповідача про стягнення 550156,25 грн. боргу, з яких: 513311,39 грн - основний борг, 33450,92 грн - пеня, 563,22 грн - інфляційні втрати, 2830,73 грн. - 3% річних, а також судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовано посиланням на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" умов договору №19-П-МИФ-13 від 11.10.2013, з додатковими угодами до нього, про відшкодування витрат власника мереж на утримання технологічних мереж та електрозабезпечення, в частині своєчасної оплати за надані послуги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 справу № 915/1851/19 визначено головуючим у справі суддю Алексєєва А.П.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 07.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 09.09.2019.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Миколаївської області від 09.09.2019 року № 296 у зв`язку із відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку головуючого судді Алексєєва А.П. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 915/1851/19.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2019 головуючим у справі № 915/1851/19 визначено суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 11.09.2019 справу №915/1851/19 прийнято до свого провадження суддею Ржепецьким В.О., постановлено розгляд справи розпочати спочатку за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 07.10.2019, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті справи.

07.10.2019 судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання у справі на 28.10.2019, про що повідомлено сторін ухвалою суду від 08.10.2019.

28.10.2019 судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 28.11.2019, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду від 29.10.2019.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника позивача на рекомендованому повідомленні про вручення копій ухвал суду від 11.09.2019, від 08.10.2019, від 29.10.2019 (а.с. 116, 122, 128).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача правом участі у судовому засіданні не скористався.

Поданою суду до початку судового засідання заявою від 28.11.2019 представник позивача просить справу розглянути без його участі, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить стягнути з борг у сумі 550156,25 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи - судовий збір та витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази (ч.3 ст.2, ч.3 ст.13, ч.1 ст.14 ГПК України).

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

11.10.2013 Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (що далі іменується - Власник, Адміністрація, МФ ДП «АМПУ», Позивач) та товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ», уклали договір №19-П-МИФ-13 (далі-Договір) про відшкодування витрат власника мереж на утримання технологічних мереж та електрозабезпечення.

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до Договору.

Згідно п. 1 Додаткової угоди №7 від 29.07.2016 до договору №19-П-МИФ-13 від 11.10.2013, Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» (що далі іменується - Користувач, Відповідач, ТОВ «МСК») є правонаступником прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ».

Згідно пункту 1.1. Договору Власник мереж надає послуги з електрозабезпечення та забезпечує обслуговування електричних мереж, а Користувач своєчасно сплачує витрати на утримання технологічних електричних мереж та отримані послуги по електрозабезпеченню в тому числі за перетікання реактивної електричної енергії.

В п. 1.2. зазначено, що передача електричної енергії забезпечується відповідно до однолінійної схеми, наведеної в Додатку 1 «Однолінійна схема», що є невід`ємною частиною Договору.

Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі експлуатаційної відповідальності належних йому технологічних мереж, яку зазначено на Однолінійній схемі.

Пунктами 4.1., 4.2. Договору сторони погодили, що Користувач зобов`язаний знімати показання електролічильників відповідно Додатку №4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії». До 1-го числа кожного місяця, наступного за звітним підписувати приймально-здавальні акти, що оформлені Власником мереж, та повертати його в СЕГ і ТВП.

У п. 4.3. Договору зазначено, що до 10 числа поточного місяця Користувач здійснює передоплату за послуги по електрозабезпеченню, витрати на утримання технологічних електричних мереж, в тому числі перетікання реактивної електричної енергії, яка дорівнює вартості фактичного попереднього розрахункового періоду на розрахунковий рахунок, вказаний у рахунку.

Якщо фактична вартість на утримання технологічних електричних мереж Власника мереж та послуги по електрозабезпеченню виявиться більшою ніж очікувана, різниця між сумою попередньої оплати та вартістю фактично наданих послуг має бути остаточно сплачена до 20-го числа місяця наступного за звітним за фактичні надані послуги.

Якщо фактична вартість на утримання технологічних електричних мереж Власника мереж та послуг по електрозабезпеченню виявиться меншою ніж очікувана, надлишкові кошти зараховуються як оплата наступного періоду. Розрахунок плати на утримання технологічних електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком №2 «Порядок розрахунку оплати обгрунтованих витрат Власника мереж на передачу електричної енергії», що є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 7.5. Договору встановлено, що плата за послуги по електрозабезпеченню, на утримання технологічних електричних мереж, в тому числі перетікання реактивної електричної енергії вноситься Користувачем шляхом передоплати на розрахунковий рахунок Власника мереж за наступний розрахунковий період до 10-го числа кожного місяця.

Згідно п. 1, 2 Додатку №4 до Договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», Користувач зобов`язаний знімати показання електролічильників на 08:00 годин і письмово повідомляти Власника мереж щомісячно до 28 числа по точкам розрахункових приладів обліку електричної енергії. У випадку неповідомлення даних про споживану електроенергію у визначений строк Власника мереж розрахунок відбувається відповідно до Правил користування електричною енергією.

25.03.2019 представником ТОВ «МСК» надано довідку за підписом головного електромеханіка Войткевича А. В., якою надано показники лічильників за березень 2019 року (а.с. 69).

25.04.2019 представником ТОВ «МСК» надано довідку за підписом головного електромеханіка Войткевича А. В., якою надано показники лічильників за квітень 2019 року (а.с. 70).

25.05.2019 представником ТОВ «МСК» надано довідку за підписом головного електромеханіка Войткевича А. В., якою надано показники лічильників за травень 2019 року (а.с. 71).

Відповідно до п. 2.4., 2.5. Договору Власник мереж зобов`язаний до 28-го числа поточного місяця, протягом строку дії цього Договору складати для підписання Користувачем приймально-здавальні акти.

До 5-го числа поточного місяця Власник мереж зобов`язаний надавати Користувачу рахунки на сплату попередньої оплати за послуги по електрозабезпеченню, використанню технологічних електричних мереж, в тому числі перетікання реактивної електричної енергії, у розмірі вартості фактичних послуг за попередній розрахунковий період.

До 10-го числа кожного місяця, наступного за звітним, надавати Користувачу рахунки, що оформлені на підставі підписаних приймально-здавальних актів.

За період з березня по травень 2019 року позивачем були надані послуги з електропостачання відповідно до умов Договору та показників лічильників, що підтверджується: приймально-здавальними актами та актами наданих послуг (виконаних робіт), підписаними обома сторонами без зауважень.

На підставі підписаних приймально - здавальних актів та відповідно до умов Договору Адміністрацією були виставлені наступні рахунки:

рахунок № 33652794 від 31.03.2019 на суму 75835,90 грн., який Споживач повинен був сплатити до 20.04.2019,

рахунок № 34122794 від 31.03.2019 р. на суму 210791,20 грн., який Споживач повинен був сплатити до 20.04.2019;

рахунок № 45302794 від 30.04.2019 р. на суму 35475,17 грн., який Споживач повинен був сплатити до 20.05.2019;

рахунок №45792794 від 30.04.2019 р. на суму 110542,08 грн., який Споживач повинен був сплатити до 20.05.2019;

рахунок № 56862794 від 31.05.2019 р. на суму 19448,76 грн., який Споживач повинен був сплатити до 20.06.2019;

- рахунок № 57322794 від 31.05.2019 р. на суму 61218,28 грн., який Споживач повинен був сплатити до 20.06.2019.

Зазначені вище рахунки відповідачем отримано, про що свідчать витяги з журналу реєстрації рахунків (гривня) 2019 рік, ч. 1, але до теперішнього часу не оплачено.

Таким чином, сума основного боргу складає 513311,39грн.

05.06.2019 позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 05.06.2019 про оплату заборгованості за березень-квітень 2019 року, а також нарахованих пені та 3% річних (а.с. 101-104). Вказана претензія отримана відповідачем 12.06.2019 (а.с. 105).

02.07.2019 позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 02.07.2019 про оплату заборгованості станом на 26.06.2019 у сумі 513311,39 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 09.07.2019 (а.с. 106-107).

Доказів надання відповіді на претензію або оплати заборгованості суду не надано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підставами виникнення господарських зобов`язань, згідно статті 174 Господарського кодексу України, зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за договором, вартість наданих послуг своєчасно та в повному обсязі не оплатив.

Отже, позовні вимоги, в частині стягнення основного боргу у сумі 513311,39 грн за період березень - травень 2019 року, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 33450,92 грн.

Частиною 1 ст.229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2.1. Договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених п.4.3. цього Договору, з порушенням терміну, з Користувача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня від несплаченої суми за кожен день прострочення, до повної сплати заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені наведений у позовній заяві, судом встановлено, що нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, та в межах шестимісячного строку. Період нарахування визначено позивачем вірно. Нарахування здійснено по кожному окремому рахунку. Проте, за розрахунком суду:

- за рахунком №33652794 від 31.03.2019 на суму 75835,90 грн за період з 21.04.2019 по 15.07.2019 пеня складає 6264,18 грн, замість нарахованих позивачем 6264,26 грн,

- за рахунком №34122794 від 31.03.2019 на суму 210791,20 грн. за період з 21.04.2019 по 15.07.2019 пеня складає 17411,91 грн., замість нарахованих позивачем 17411,93 грн.,

- за рахунком №45302794 від 30.04.2019 на суму 35475,17 грн. за період з 21.05.2019 по 15.07.2019 пеня становить 1904,97 грн;

- за рахунком №45792794 від 30.04.2019 на суму 110542,08 грн. за період з 21.05.2019 по 15.07.2019 пеня становить 5935,96 грн.;

- за рахунком №56862794 від 31.05.2019 на суму 19448,76 грн за період з 21.06.2019 по 15.07.2019 пеня становить 466,24 грн;

- за рахунком №57322794 від 31.05.2019 на суму 61218,28 грн за період з 21.06.2019 по 15.07.2019 пеня становить 1467,56 грн.

Таким чином, загальну сума пені за вказаними рахунками становить 33450,82 грн, що підлягає стягнення з відповідача на користь позивача, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 33450,82 грн., в решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення 3% річних у сумі 2830,73 грн та інфляційного збільшення в сумі 563,22 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 3% річних за кожним рахунком в загальній сумі 2830,73 грн та інфляційного збільшення за рахунками №33652794 від 31.03.2019 та №34122794 від 31.03.2019 за період з травня по червень 2019 року, що склало 563,22 грн.

Розрахунок суми трьох відсотків річних та інфляційного збільшення є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Отже, вимоги про стягнення 3% річних у сумі 2830,73 грн та інфляційного збільшення в сумі 563,22 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 5, 8 зазначеної статті встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У прохальній частині позовної заяви від 06.08.2019 міститься вимога про стягнення з відповідача суми судового збору. У позовній заяві, крім того, міститься орієнтовний розрахунок судових витрат у сумі 25200,00 грн.

Заявою від 28.11.2019 представник позивача просив суд покласти на відповідача судові витрати - судовий збір та витрати на правову допомогу.

Відповідно до умов договору від 15.02.2019 про надання правової допомоги, укладеного між ДП «Адміністрація морських портів України» та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Юскутум», за цим договором виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з юридичного консультування та юридичного представництва, визначені у п.1.2. цього Договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані виконавцем послуги на умовах та в строки, визначені у цьому Договорі (п.1.1.).

Відповідно до п.3.2. Договору, ціна Договору складається із гонорару виконавця за надання послуг в межах однієї судової інстанції в розмірі 25200,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що факт надання послуг оформлюється звітом про надані послуги та актом приймання-передачі наданих послуг.

Позивачем на підтвердження факту надання послуг на суму 25200,00 грн. не надано суду відповідних доказів, отже суд не вирішує в даному судовому засіданні питання відшкодування позивачу витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/26, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, буд. 14, ) в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, ) борг у сумі 550156,16 грн, з яких: 513311,39 грн - основний борг, 33450,82 грн. - пеня, 2830,73 грн -3% річних, 563,22 грн. інфляційних втрат, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 8252,34 грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, буд. 14)

в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23)

)

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ" (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/26)).

Повний текст судового рішення складено і підписано 09.12.2019.

Суддя В.О. Ржепецький