ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа№ 910/12117/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Панич О.В. довіреність № 14/99 від 28.12.2018 року;

від відповідача: Архіпов О.Ю., Яковюк Л.Ю. - В.о. керівника,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року

у справі № 910/12117/19 (суддя: Сіваков В.В.)

за позовом Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс"

про 20 932 270,77 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 20 932 270,77 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.12.2014 року між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір банківського вкладу "Класичний корпоратив" № Д-2005037/01/2107, відповідно до якого банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 , а позивач вніс на рахунок 770 000,00 доларів США. 26.12.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір відступлення права вимоги № 26/12-2014, відповідно до якого відповідач отримав право вимоги за договором банківського вкладу "Класичний корпоратив" № Д-2005037/01/2107 від 25.12.2014 року. Умовами договору № 26/12-2014 від 26.12.2014 року сторони погодили, що за відступлення права вимоги відповідач сплачує позивачу в гривнях еквівалент 784 872,60 доларів США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу. Актом приймання-передачі № 1 позивачем було передано оригінали документів, які встановлені договором № 26/12-2014 від 26.12.2014 року. В подальшому сторонами були підписані додаткові угоди до договору відступлення права вимоги, відповідно до яких продовжувався строк здійснення відповідачем передбаченої оплати у розмірі 784 872,60 доларів США, в тому числі було укладено додаткову угоду від 23.09.2019 року, відповідно до якої оплата повинна бути здійснена до 01.07.2019 року. У зв`язку з тим, що відповідачем не було виконано свої зобов`язання за договором, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 20.932.270,77 грн, з яких 19 751 264,03 грн основного боргу, 1 076 849,74 грн пені, 10000,00 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 94157,00 грн.

16.09.2019 позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс", що знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ "МІБ", МФО 380582 та інших поточних рахунках, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс", на інших банківських рахунках або в інших кредитно-фінансових установах України, виявлених державним виконавцем у процесі виконання ухвали в мажах суми позовних вимог у розмірі 20932 270,77 грн.

Господарський суд міста Києва заяву Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" про забезпечення позову задовольнив своєю ухвалою від 18.09.2019 року.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі № 910/12117/19.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник вказав, що наявні докази у справі на підтвердження ціни позову, містять інформацію суперечливого змісту. Так, судом першої інстанції не перевірено перерахунок 784872,60 дол. США за офіційним курсом НБУ. Крім того, за твердженням скаржника, перерахунок суми в гривнях еквіваленту 784872,60 доларів США за офіційним курсом НБУ було вирахувано не вірно, що призвело до необґрунтованого накладення арешту на цю суму.

Також, скаржник зазначив, що позивачем не було доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2019 року справу № 910/12117/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Руденко М.А.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі № 910/12117/19 та призначив розгляд на 14.11.2019 року своєю ухвалою від 08.10.2019 року.

Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі № 910/12117/19 на 26.11.2019 року своєю ухвалою від 14.11.2019 року.

25.11.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній просив суд залишити ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №910/12117/19 від 18.09.2019 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представник позивача у письмових поясненнях, зокрема, зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» має перед низкою контрагентів дуже велику заборгованість (а саме 6175980,75 дол. США та 26361782,98 грн), що в порядку виконання вказаних судових рішень може потягти витрачання коштів саме на погашення заборгованості перед цими контрагентами, а не для здійснення рахунків з позивачем - Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», а це, в свою чергу, вказує на можливість утруднення виконання рішення суду у даній справі.

У судовому засіданні 26.11.2019 року скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 21.11.2019 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, заява про забезпечення позову, зокрема, була мотивована тим, що всупереч взятих на себе договірних зобов`язань Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" у строк до 01.07.2019 року не здійснило оплату за відступлене Державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" право вимоги за депозитним договором у розмірі еквівалентному 784 872,60 доларів США, що станом на 28.08.2019 року складає 19751264,03 грн. Також за несвоєчасне виконання зобов`язання нараховано 1076849,74 грн пені, 10000,00 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 94157,00 грн.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" має перед низкою контрагентів дуже велику заборгованість, що в порядку виконання вказаних судових рішень може потягти витрачання коштів саме на погашення заборгованості перед цими контрагентами, а не для здійснення розрахунків з позивачем - Державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля", а це, в свою чергу, вказує на можливість утруднення виконання рішення суду у даній справі в разі задоволення позову.

Наведені вище обставини, на думку заявника вказують на те, що у разі не задоволення заяви про забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки вказана сума заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" перед контрагентами свідчить про недобросовісність, неналежне виконання своїх договірних зобов`язань, а також про нестабільний фінансово-економічний стан даного товариства, що відповідно також підтверджує той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що після відкриття провадження у справі заява про забезпечення позову подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Отже, у відповідності до господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Так, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

Так, зокрема, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень та зазначається заявником в заяві про забезпечення позову,

- рішенням Господарського суду м. Києва від 17.05.2018 року у справі № 910/3200/18 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тазпостач-Черкаси» заборгованість у розмірі 3 080 222,68 грн, пеню у розмірі 920 316,43 грн, 3% річних у розмірі 114 963,15 грн, інфляційні витрати у розмірі 475 937,24 грн та судовий збір у розмірі 68 871,59 грн.

- рішенням Господарського суду м. Києва від 09.08.2019 року у справі № 910/22873/17 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» заборгованість по кредиту в розмірі 5 767 600, 00 дол. США, заборгованість по процентах в розмірі 408 380, 75 дол. США, пеню по кредиту в розмірі 143 689, 21 грн, пеню по процентах в розмірі 824 921, 60 грн, 3% річних за тілом кредиту в розмірі 16 726, 12 грн, 3% річних за процентами в розмірі 97 322, 79 грн, штраф в розмірі 1 088 380, 00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 240 000, 00 грн.

- рішенням Господарського суду м. Києва від 03.11.2017 року у справі № 910/16140/17 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» на користь Компанії «Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед» від імені якої діє представництво «Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед» основний борг в сумі 2 519 354, 90 грн, пеню в розмірі 12 907,72 грн, 3% річних в сумі 97 043,25 грн та судовий збір в сумі 39 439,59 грн.

- рішенням Господарського суду м. Києва від 17.10.2016 року у справі № 910/17476/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 року та постановою Верховного Суду від 01.11.2018 рок, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» на користь Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» 14 955 000, 00 грн заборгованості за поставлений природний газ, 1 475 500,00 грн штрафу, 172 328,28 грн - 3 % річних та 18 858,43 грн - інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, заявником належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доведено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» має перед низкою контрагентів дуже велику заборгованість (а саме 6 175 980,75 дол США, та 26 361 782,98 грн), що в порядку виконання вказаних судових рішень може потягти витрачання коштів саме на погашення заборгованості перед цими контрагентами, а не для здійснення розрахунків з позивачем - Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», а це, в свою чергу, вказує на можливість утруднення виконання рішення суду у даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що наявні докази у справі на підтвердження ціни позову, містять інформацію суперечливого змісту. Так, судом першої інстанції не перевірено перерахунок 784872,60 дол. США за офіційним курсом НБУ. Крім того, за твердженням скаржника, перерахунок суми в гривнях еквіваленту 784872,60 доларів США за офіційним курсом НБУ було вирахувано не вірно, що призвело до необґрунтованого накладення арешту на цю суму.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний заявником спосіб забезпечення позову щодо накладення арешту на кошти співвідноситься з предметом позову.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що існує конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжиття судом заходу до забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що у провадженні СВ Печерського УП ГУ НП у міста Києві перебуває кримінальне провадження №0004186 від 24.09.2019 року за ознаками ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, внаслідок вчинення учасниками (засновниками) Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» шахрайських дій, які спрямовані на протиправне ухилення від повернення ПАТ «Промінвенстбанк» кредитних коштів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 року у даній справі, були частково задоволені позовні вимоги Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс».

Так, суд першої інстанції, з врахуванням приписів статті 141 Господарського процесуального кодексу України, дійшов правомірного висновку про відсутність обставин, з якими законодавець пов`язує необхідність застосування зустрічного забезпечення.

З огляду на викладене та враховуючи, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" про забезпечення позову.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі №910/12117/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали оскарження №910/12117/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

М.А. Руденко

Дата складення повного тексту 09.12.2019 року.