12 листопада 2019 року
Справа № 911/3848/15
Суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Катеринчук Л.Й., Банаська О.О., Пєскова В.Г.
у справі №911/3848/15
за касаційною скаргою ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Північного апеляційного господарського суду 30.05.2019 та ухвалу Господарського суду Київської області 12.03.2019 про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута у справі про банкрутство Підприємства зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг" за заявою ПАТ "Дельта Банк" до підприємства зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг" та Української універсальної біржі.
Постановою Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 касаційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича залишено без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду 30.05.2019 та ухвалу Господарського суду Київської області 12.03.2019 про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута у справі про банкрутство Підприємства зі стовідсотковим іноземним капіталом "Брама-Консалтинг" залишено без змін.
Нами, суддями Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Катеринчук Л.Й., Банаськом О.О., Пєсковим В.Г. при прийнятті зазначеної постанови 12.11.2019, відповідно до частини 3 статті 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) було висловлено окрему думку, яка полягає у такому:
1. Відповідно до частин 1, 2 статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частина 3 статті 2 ГПК України визначає обов'язок судів керуватися засадами (принципами) господарського судочинства, до яких, зокрема, віднесено: верховенство права, рівність учасників процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність.
Керуючись принципом верховенства права, суди повинні також застосовувати норми законодавства, які визначають особливості правового регулювання окремих галузей права та правових інститутів, які, у свою чергу, регламентують специфічні принципи права, характерні конкретному структурному підрозділу права та повинні застосовуватися переважно як такі, що є спеціальними.
2. Одним з окремих правових інститутів є інститут неплатоспроможності, регламентований у правовій системі України главою 23 Господарського кодексу України (статтями 209-215), Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011, чинній на час розгляду спору про визнання недійсним результатів аукціону 17.12.2018, іншими спеціальними законами, які можуть регулювати особливості застосування процедур банкрутства щодо окремих суб'єктів та підзаконними нормативними актами, прийнятими на їх виконання.
Зазначеному правовому інституту характерна наявність особливих принципів права, які можна сформулювати за наслідком юридичного аналізу норм цього закону. До таких принципів можна віднести процесуальний плюралізм; оптимальне дотримання приватно-правових та публічно-правових інтересів; принцип загального, пропорційного та співрозмірного до черговості задоволення вимог кредиторів; принцип єдиного правового захисту інтересів кредиторів в межах процедур банкрутства; принцип належності та повноти дій ліквідатора під час здійснення ним ліквідаційної процедури; принцип судового контролю у процедурах банкрутства щодо повноти на належності дій учасників провадження у справі про банкрутство, що зобов'язує суд з достатньою повнотою встановити об'єктивні обставини правовідносин сторін по множинних предметах спорів, які виникають у процедурах банкрутства.
Застосування судами законодавства про банкрутство зобов'язує суди відповідно до частини 1 статті 3 ГПК України також використовувати відображені у нормах цього законодавства особливі принципи інституту неплатоспроможності для забезпечення мети Закону про банкрутства - якнайповнішого задоволення вимог кредиторів боржника.
3. Застосування судами принципів судового контролю у процедурах банкрутства щодо повноти та належності дій учасників справи про банкрутство, єдиного правового захисту інтересів кредиторів в межах процедур банкрутства та пропорційності надає суду у процедурі банкрутства правові важелі, які можуть забезпечити дотримання балансу інтересів кредиторів та боржника на кожному з етапів процедур банкрутства, що також дозволяє правильно та ефективно застосовувати приписи статті 98 Закону про банкрутство про обов'язок арбітражного керуючого реалізовувати свої права та повноваження добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано, та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) таким арбітражним керуючим.
4. Отже, за наявності спору щодо застосування норм права, зокрема, при вирішенні спору про визнання аукціону з продажу майна боржника недійсним, судам належить застосовувати як загальні, так спеціальні принципи права при здійсненні судочинства. Одним з таких принципів є принцип судового контролю процедур банкрутства, що вимагає встановлення повного судового контролю у спірних правовідносинах з продажу майна банкрута в його ліквідаційній процедурі, оскільки в ході провадження у справі про банкрутство є багато учасників, прав та інтересів яких стосується зменшення загального обсягу активів боржника шляхом їх відчуження в ліквідаційній процедурі, які зацікавлені у задоволенні своїх грошових вимог за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна боржника.
Зазначені учасники (кредитори) можуть звертатися у справу про банкрутство з вимогою про визнання недійсним правочину з відчуження майна боржника у ліквідаційній процедурі з різних підстав, що може ускладнити хід ліквідаційної процедури та вимагає якнайповнішого розгляду у судовому провадженні первісної вимоги про визнання недійсним продажу майна у ліквідаційній процедурі з дослідженням усіх складових етапів такого продажу та з метою уникнення повторного звернення іншими кредиторами у справу про банкрутство про визнання недійсним правочину з реалізації майна боржника по тому ж предмету, однак з інших підстав іншими учасниками справи про банкрутство.
5. Висловлюючи цю окрему думку, погоджуємося з практикою касаційного суду у справах №918/335/17 (постанова 15.08.2019), №910/9741/13 (постанова від 25.09.2018), №Б24/081-12 (постанова від 15.01.2019), №913/106/18 (постанова 04.07.2019) щодо застосування принципу повного судового контролю у процедурах банкрутства, який полягає у необхідності нагляду за дотриманням інтересів кредиторів щодо збереження та реалізації конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових вимог кредиторів, черговості та пропорційності їх задоволення.
6. У ситуації, коли вирішення спору про визнання недійсним правочину з продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі стосується, крім сторін спору, інтересів великого кола осіб (кредиторів боржника) та має прямим наслідком зміну розміру ліквідаційної маси, вважаємо правильним переважне застосування судами принципів, властивих саме для провадження у справах про банкрутство (судового контролю та встановлення обставин справи з відчуження майна боржника на усіх етапах організації його продажу та повного аналізу дій ліквідатора та організатора торгів з метою виявлення істотних порушень Закону про банкрутство, включаючи й ті обставини, які не заявлялися скаржником як підстава для визнання правочину недійсним, однак, охоплювалися поняттям "недобросовісних" дій ліквідатора та організатора торгів в розумінні статті 98, частини 8 статті 49 Закону про банкрутство). Зазначений принцип вимагає перевірки доводів сторін щодо наявності (відсутності) існуючих об'єктивно речей, фактів, обставин, пов'язаних з дотриманням процедури продажу майна боржника (предмета спірного правочину) у ліквідаційній процедурі.
7. Визначений Законом про банкрутство (статтями 44, 49-75 Закону) порядок продажу майна в провадженні у справі про банкрутство передбачає реалізацію майна банкрута в ліквідаційній процедурі шляхом проведення торгів у формі аукціону ліквідатором самостійно або із залученням організатора аукціону на конкурсній основі на підставі укладеного з ним договору про проведення аукціону. Така процедура визначена законодавцем як цілісний процес, що зобов'язує організатора аукціону провести перший, повторний (другий повторний) аукціони. Дотримання істотних умов проведення цієї процедури входить до предмета доказування дійсності останнього (в даному випадку другого повторного аукціону) аукціону з продажу майна боржника.
Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах 08.05.2018 справа №22/63б, 12.06.2018 справа №905/1084/16, 10.10.2018 справа №6/129-10.
Отже, порушення порядку організації будь-якого з цих етапів є підставою для визнання результатів аукціону недійсними. Відтак, вирішуючи спір про визнання недійними результатів аукціону з продажу майна банкрута, суд має дослідити фактичні обставини дотримання порядку його проведення на кожному з етапів із застосуванням принципів судочинства, характерних для процедур банкрутства (судового контролю за належністю дій учасників справи про банкрутство, необхідності встановлення дійсних обставин реалізації майна боржника у процедурах банкрутства) та загальних принципів, передбачених статтею 2 ГПК України, якщо вони не суперечать виконанню завдань судочинства у процедурах банкрутства.
8. Системний аналіз положень абзацу 3 частини 1 статті 44 Закону про банкрутство, згідно якого вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною, частини 8 статті 49 цього Закону, згідно з якою замовнику та організатору забороняється встановлювати вимоги чи виявляти бездіяльність, що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону або допускають їх дискримінацію, та частини 3 статті 98 Закону, згідно з якою під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство, дозволяє зробити висновок про те, що ліквідатор боржника, обираючи спосіб реалізації його активів у ліквідаційній процедурі, зобов'язаний використати усі свої повноваження при реалізації майна, зокрема, й передбачені частиною 3 статті 66 цього Закону права щодо укладення договору про проведення другого повторного аукціону зі зниженням вартості майна до граничної вартості, узгодженої з кредитором-заставодержателем, а також обрати таку процедуру реалізації майна, яка унеможливить обмеження потенційної кількості учасників аукціону, виходячи з місця проведення аукціону та особливостей попиту на предмет продажу, що визначаються місцевим ринком продажу майна боржника.
З огляду на зазначене, вчинення організатором торгів спільно з ліквідатором боржника дій з організації продажу майна боржника поза межами місцезнаходження нерухомого майна та у регіоні, де ринок нерухомості є менш розвинутим, з меншою кількістю покупців щодо предмета продажу, може мати наслідком порушення балансу інтересів боржника та заставного кредитора у справі про банкрутство та підтверджувати недобросовісність дій ліквідатора з організації саме такого аукціону. Такі дії ліквідатора є порушення ним вимог частини 3 статті 98 Закону про банкрутство щодо розсудливості при обранні місця проведення аукціону в регіоні з меншим попитом на об'єкт нерухомості, який є предметом оспорюваного правочину у справі.
9. Про порушення ліквідатором його обов'язку щодо вчинення розсудливих дій при формуванні окремого лота для продажу майна боржника шляхом об'єднання для продажу товарів з високою реалізаційною мобільністю майна та товарів вузького вжитку, зазначалося у постанові Верховного Суду 13.06.2019 у справі №910/2526/14 (пункти 55-58 постанови).
10. Верховним Судом неодноразово зверталася увага на необхідність системного застосування норм Закону про банкрутство, необхідність надання судами першої та апеляційної інстанцій оцінки повноті дій ліквідатора на предмет його добросовісності, розсудливості та дотримання балансу інтересів боржника та кредиторів при продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі в сукупності з нормами права, які визначають процедури продажу майна боржника (пункти 50-52 постанови 01.11.2018 у справі №924/1708/14, постанова 25.04.2018 у справі №910/1526/14, постанова 10.10.2018 у справі №6/129-10).
Отже, у Верховному Суді сформована стала практика про застосування спеціальних принципів, які характерні для інституту банкрутства, у поєднанні з принципами господарського судочинства, які дозволяють оцінити дотримання ліквідатором вимог частини 3 статті 98 Закону про банкрутство на предмет розсудливості дій ліквідатора та дотримання ним балансу інтересів кредиторів і боржника при реалізації майна, від якої колегія суддів палати з розгляду справ про банкрутство відступила у даному випадку.
11. Поєднання загальних та спеціальних принципів права не повинно перешкоджати досягненню цілей банкрутства та ефективному захисту прав та інтересів учасників провадження у справі про банкрутство. Судова практика касаційного суду визначила принцип повноти дій ліквідатора в ліквідаційній процедурі, принцип судового контролю за діями учасників провадження, принцип встановлення об'єктивних обставин у спорах, які стосуються майнових прав та інтересів багатьох учасників процедури банкрутства (об'єктивної істини), застосування яких, поряд із загальними принципами судочинства (верховенства права, диспозитивності, пропорційності), дозволяє надати належну оцінку дій арбітражного керуючого (ліквідатора) при здійсненні продажу майна боржника та дотримання ним вимог частини 3 статті 98 Закону про банкрутство.
12. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним результатів аукціону 17.12.2018 з продажу заставного майна банкрута - квартири №100 в місті Києві по вул. Павлівській 18, загальною площею 803,5 кв.м, судами було встановлено згідно з протоколом №1 про проведення другого повторного аукціону від 17.12.2018, що другі повторні торги з продажу спірного майна організовано в місті Дніпро, за адресою: вул. Воскресенська, будинок 23, приміщення лекційної зали (том 1, а.с. 71-77). Зазначене місце проведення аукціону також підтверджується за змістом наданої організатором торгів копії Оголошення про проведення другого повторного аукціону з продажу майна частинами Підприємства з стовідсотковим іноземним капіталом "Брами-Консалтинг" від 16.11.2018 (том 1, а.с. 18-25-зворот).
Однак жодної оцінки зазначеним обставинам місця проведення аукціону як таким, що могли вплинути на попит щодо предмета торгів (об'єкта нерухомості у місті Києві), виходячи з особливостей попиту на місцевому ринку нерухомості в місті Дніпро, судами не надано.
13. Також судами не надано в повному обсязі оцінки діям ліквідатора на предмет його "добросовісності та розсудливості" при організації продажу об'єкта нерухомості, що знаходиться у місті Києві, поза межами ринку продажу нерухомого майна за місцезнаходженням такого майна, який є найбільш конкурентним саме щодо майна розташованого у місті Києві, та міг би забезпечити найбільшу кількість покупців щодо предмета продажу саме за умови його продажу в межах ринку, де є найбільший попит на це майно. Суди не прийняли до уваги, що необхідність потенційних покупців подавати заяви та приймати участь у торгах в місті Дніпро змушує учасника торгів як мінімум двічі поїхати в місто Дніпро, що збільшує його витрати, пов'язані з участю в аукціоні, що також може бути визнано судами створенням учасникам перешкод у проведенні аукціону що заборонено організатору торгів та ліквідатору згідно з частиною 8 статті 49 Закону про банкрутство. Такий спосіб проведення публічних торгів може бути свідченням недобросовісності дій ліквідатора боржника та порушення ним принципу пропорційності у господарському судочинстві щодо учасників справи про банкрутство, які зацікавлені у продажу майна боржника за найвищу ціну, підтверджувати організацію торгів у спосіб вигідний для набувача майна, за заниженою ціною на неконкурентному ринку, однак суди на зазначене уваги не звернули.
14. Аналізуючи дотримання процедури продажу спірного об'єкта нерухомості судами здійснено дослідження обставин тільки щодо проведення другого повторного аукціону з продажу спірної квартири 17.12.2018. При цьому, поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишились обставини, що входять до предмета доказування правильності проведення аукціону, визначені у пункті 22 мотивувальної частини даної постанови.
Так, судами взагалі не надано оцінки обставинам дотримання ліквідатором процедури організації продажу спірного майна у складі цілісного майнового комплексу, яка згідно з наданою інформацією про публікацію оголошення про продаж майна боржника у складі ЦМК мала бути проведена 05.09.2018, до моменту отримання згоди суду на продаж заставного майна згідно з постановою апеляційного суду 27.09.2018. Зазначене підтверджує порушення ліквідатором вимог частини 4 статті 42 Закону про банкрутство про те, що продаж заставного майна здійснюється виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує або суду. У спірному випадку майно у складі ЦМК було виставлено на продаж за відсутності отримання згоди кредитора та за відсутності судового рішення на момент проведення аукціону про згоду суду на продаж майна боржника.
15. Судами не досліджено та в матеріалах справи відсутні копії (скрін-шоти) фактичних публікацій про продаж майна боржника на веб-порталах ВГСУ та Міністерства юстиції України щодо всіх аукціонів з продажу спірного майна, зокрема, й другого повторного, який є предметом спору в даній справі.
Відтак, суди не дослідили відповідності вимогам статті 58 Закону про банкрутство публікації про другий повторний аукціон, як і всіх попередніх публікацій щодо аукціонів, які передували другому повторному, що ставить під сумнів обґрунтованість в цілому їх висновків про дотримання в даному випадку процедури проведення аукціону.
Отже, судами не досліджено належним чином предмет спірного договору, а касаційний суд на зазначене уваги не звернув в порушення статей 58, 65-66 Закону про банкрутство та статей 73, 76, 86 ГПК України. Зазначаємо, що встановивши відсутність повної публічної інформації про проведення аукціонів на відповідних сайтах ВГСУ та Міністерства юстиції України судам належало відповідно до статті 81 ГПК України витребувати таку інформацію від юридичних осіб, які здійснювали такі публікації, оскільки за відсутності зазначених копій документів у матеріалах справи не можна дійти висновку про дотримання процедури продажу спірної квартири з публічних торгів, а заявник був позбавлений можливості надання такої інформації у зв'язку з її видаленням з публічного сайту.
Відповідно до правового висновку у постанові Верховного Суду 23.01.2019 у справі №902/1255/15, касаційний суд погодився з правильністю висновків апеляційного суду про необхідність дотримання організатором аукціону порядку допуску учасників аукціону на предмет реальної сплати ними гарантійних внесків за участь в аукціоні, необхідність перевірки судом зазначених обставин в ході розгляду спору про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута незалежно від доводів учасників справи, оскільки відсутність такої сплати матиме наслідком допуск до аукціону особи, яка не може приймати участі в торгах та фактичний продаж майна боржника поза межами процедури реальної конкуренції учасників аукціону (пункт 50 мотивувальної частини постанови).
17. Оцінивши в цілому дотримання судами норм законодавства про банкрутство щодо проведення оспорюваного аукціону з продажу квартири №100 в місті Києві по вул. Павлівській 18, загальною площею 803,5 кв.м з другого повторного аукціону від 27.11.2018 за ціною 2 732 271, 36 грн., зазначаємо про неправильне застосування судами положень статей 44, 49, 58, 66, 70, 98 Закону про банкрутство, статей 2, 3 ГПК України та неповноту дослідження обставин справи на предмет дотримання ліквідатором балансу інтересів боржника та кредиторів при організації та проведенні аукціону з продажу майна боржника, добросовісності та розсудливості дій ліквідатора з організації торгів поза межами ринку з продажу нерухомого майна у місті Києві та з фактичним проведенням торгів у місті Дніпро, що зменшило кількість покупців на спірну квартиру.
18. Також, вважаємо, що судами допущено істотну неповноту дослідження обставин дотримання процедури проведення продажу спірного майна боржника з публічних торгів, які є предметом доказування правильності проведення аукціону з продажу майна боржника у процедурі банкрутства; неповноту дослідження обставин допуску учасників до оспорюваного аукціону з встановленням сплати ними гарантійного внеску та реальності конкуренції між учасниками аукціону.
Зазначене в сукупності свідчить про порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог статей 73, 76, 81, 86, 87, 269 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи, надання ними належної оцінки усій сукупності дій ліквідатора боржника з реалізації майна банкрута та передчасність у зв'язку з цим їх висновків про відмову скаржнику у задоволенні заяви №23.1/2675 від 29.12.2018 про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону 17.12.2018 з продажу нерухомого майна боржника (квартири №100 в місті Києві по вул. Павлівській 18, загальною площею 803,5 кв.м) лотом №1.
З огляду на зазначене, вважаємо правильним скасувати постанову апеляційного суду 30.05.2019 та ухвалу місцевого суду 12.03.2019 у справі №911/3848/15, направивши її на новий розгляд до Господарського суду Київської області в іншому складі суду у зазначеній частині про визнання недійсним результатів аукціону з продажу майна боржника 17.12.2018.
Суддя Л.Й. Катеринчук
Суддя О.О. Банасько
Суддя В.Г. Пєсков