РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2019Справа № 910/14538/19
За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд"

про відшкодування 50 000,00 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" про відшкодування шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14538/19 та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 26.11.2019.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалою суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представників не направлено.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

В силу положень ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 22.10.2019 була направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03039, м. Київ, провул. Руслана Лужевського, буд. 14, корпус 1, офіс 3Б.

Проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано. Відповідно до відомостей з відстеження "Укрпошта", конверт з ухвалою суду не був вручений відповідачу через інші підстави, що не дали змоги вручити (інші причини).

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

На призначене судове засідання 26.11.2019 представник відповідача не з`явився, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час його проведення повідомлений належним чином.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Правом на подання відзиву відповідач у визначений судом, п`ятнадцятиденний з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання суду відзиву на позов з доданням доказів, строк не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (позивач, страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №310527755.16.

Відповідно до договору позивач прийняв на себе обов`язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "Мерседес Бенз Е-350", державний реєстраційний № НОМЕР_1 (застрахований автомобіль).

Як встановлено судом, 16.10.2016 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Мерседес Бенз Е-350", державний реєстраційний № НОМЕР_1 та автомобіля марки "Рено", державний реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу до автомобіля марки "Мерседес Бенз Е-350", державний реєстраційний № НОМЕР_1 , який рухався в попутному в результаті чого сталося зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.12.2016 (справа №760/17871/16-п провадження №3-6842/16) ОСОБА_2 за вчинення вказаного ДТП (порушення п. 13.3 ПДР) було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди були завдані механічні пошкодження автомобілю " -350", ? 2332, який був застрахований у позивача, згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту 310527755.16.

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 310527755.16 на підставі страхового акту від 08.11.2016 №145668, страхового акту від 08.11.2016 №145670, страхового акту від 13.12.2016 №146864, позивач виплатив на рахунок страхувальника 50 138,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.12.2016 №10304, платіжним дорученням від 22.12.2016 №10282, Актом взаємозаліку (узгодження) виплат страхового відшкодування і страхових платежів №310527755.16 від 10.06.2019.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої ? .

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Рено", державний реєстраційний № НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.12.2016 (справа №760/17871/16-п провадження №3-6842/16).

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП 16.10.2016, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Рено", державний реєстраційний НОМЕР_2 , застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/004265806. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Отже, відповідач є особою на яку полісом №АЕ/004265806 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Рено", державний реєстраційний НОМЕР_2, на час спірної ДТП.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із претензією за вих. 213/04/17 від 28.04.2017 на виплату страхового відшкодування, відповідно до якої позивач просить відповідача сплатити страхове відшкодування у сумі 50 138,41 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вартість матеріального збитку відповідно до виставленого рахунку-фактура №АС-00004556 від 17.10.2016 складає 44 267,55 грн., рахунку-фактура №АС-00005626 від 12.12.2016 складає 5 870,86 грн.

При цьому судом враховано, що Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз`яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відтак, реальний розмір витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля " -350", 2332, склав 50 138,41 грн. Факт виплати позивачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, страхового відшкодування в розмірі 50 138,41 грн. суду також доведений (підтверджується платіжним дорученням №10282 від 22.12.2016, платіжним дорученням №10304 від 26.12.2016).

Судом враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частини 18 статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Згідно полісу №АЕ/004265806 франшиза, тобто сума, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 0,00 грн.

Згідно з п. 36.2. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як було зазначено раніше, з заявою про відшкодування витрат, позивач звернувся до Відповідача 22.02.2017 вих. №213 від 21.02.2017, вимогу відповідач повинен отримати 25.02.2017 року. Граничний строк для здійснення страхової виплати за полісом 05.03.2017 року.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АЕ/004265806 та положення статей 9, 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 993 ЦК України, суд вказує на те, що на відповідачеві за полісом №АЕ/004265806 лежить обов`язок відшкодувати за спірним страховим випадком 50 000,00 грн. у межах суми, що перейшла до позивача (50 000,00 грн.), франшиза за полісом 0,00 грн., тобто відповідач повинен відшкодувати позивачу 50 000,00 грн.

За встановлених обставин справи, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України у зв`язку з задоволенням позову судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" (03039, м. Київ, провул. Руслана Лужевського, буд. 14, корпус 1, офіс 3Б, ідентифікаційний код 16295210) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, ідентифікаційний код 16285602) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.12.2019

Cуддя І.І. Борисенко