ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4788/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: не з"явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

представники відповідачів (1, 2) в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 року, постановлену суддею Мілєвою І.В., повний текст якої підписаний 21.10.2019, у справі № 904/4788/19

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс", Донецька область, с. Желанне Друге

до відповідача-1: Акціонерного товариства "Альфа-Банк", м. Київ

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Будьонного Тимура Володимировича, м. Дніпро

про забезпечення позову до подачі позову

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 у справі №904/4788/19 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з"ясування обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019, прийняти нове рішення у справі, яким забезпечити позов.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд безпідставно зробив висновок стосовно неподання Позивачем жодних належних, достатніх та достовірних доказів, з якими приписи ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, зокрема зазначивши, що в заяві, поданій позивачем, міститься лише посилання на порушення прав заявника, при цьому відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність термінового забезпечення позову. В свою чергу, вказане повністю не відповідає дійсним обставинам та матеріалам справи.

Так, Позивачем разом з заявою про забезпечення позову подано копію листа Національної поліції України Департаменту кіберполіції №5405/38/04-19 від 10.10.2019 року, з якого з`ясовуються наступні факти, встановлені слідством: під час проведення слідчих (розшукових) дій було встановлено, що з метою приховання факту злочину та шляхів отримання незаконним шляхом коштів ФОП Будьонний Т. В. використав спочатку один підконтрольний йому рахунок, відкритий в AT "Банк Кредит Дніпро" № НОМЕР_1 , на який спочатку було не санкціоновано зараховані кошти в сумі 3 661 913,00 гри. (три мільйона шістсот шістдесят одна тисяча дев`ятсот тринадцять гривень) з рахунку відкритого в AT «Альфа-Банк» та відразу переказав їх на другий рахунок, відкритий в АТ "ОТП Банк" № НОМЕР_2 ; ФОП Будьонний Тимур Володимирович намагався заволодіти отриманими шахрайським шляхом коштами ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс", прийшовши у відділення, розташоване в м. Дніпро, але останньому було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують легітимність проведених операцій з зарахуванням коштів на його рахунки.

Отже, ФОП Будьонний Тимур Володимирович вже здійснив спробу розпорядження безпідставно отриманими грошима, шляхом перерахування їх з одного свого рахунку в AT "Банк Кредит Дніпро" на інший свій рахунок AT "ОТП Банк" № НОМЕР_2, чому суд першої інстанції належної правової оцінки не надав.

Вказує, що в даному випадку спроба розпорядження коштами відповідачем-2 була зафіксована робітниками банку, про що свідчить відповідь Департаменту кіберполіції №5405/38/04-19 від 10.10.2019 року.

В свою чергу, терміновість забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що на теперішній час ведеться кримінальне провадження, в тому числі й за фактом незаконного заволодіння 3 661 913,00 грн, в якій багато різних епізодів і її кримінальне розслідування може зайняти невизначений час, можливо не один рік, а Відповідачу-2 ніщо не перешкоджає розпорядитися коштами, набутими незаконним шляхом.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за фактом звернення Позивача з заявою про злочин 10 вересня 2019 року до Департаменту кіберполіції м. Києва вказана заява прийнята до розгляду та приєднана до матеріалів кримінального провадження № 400007967 від 28.04.2018 за попередньою правовою кваліфікацією ч.3 ст.28, ч.4 ст.190 КК України - злочин вчинений злочинною організацією; шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою.

Вважає, що суд зробив висновок стосовно доказів, посилаючись на ст.73,74 ГПК. При цьому скаржник зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову, не розглядаються позовні заяви по суті, а суд фактично вирішив ці питання.

Стверджує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. В той же час зауважує, що суд припустився надмірно формалізму у розгляді заяви, пославшись на норми процесуального права (ст.ст.136, 137 ГПК України), не надавши належної оцінки доказам, поданим позивачем.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 у справі №904/4788/19; розгляд скарги призначено на 04.12.2019.

Позивачем 03.12.2019 подано до Центрального апеляційного господарського суду заява про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника заявника, за наявними матеріалами справи.

Крім того, 03.12.2019 апелянтом подана заява про долучення до матеріалів справи доказів, відповідно до якої надано витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням № 0001036; ухвалу слідчого судді Мар"їнського районного суду Донецької області про арешт майна; ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/4668/19 від 13.11.2019, роздруковану з Єдиного реєстру судових рішень, яка свідчить про факт розпорядження грошовими коштами відповідачем-2.

Відповідачі, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відзив на апеляційну скаргу не надали, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористались. Про час та місце судового засідання відповідачі повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення №379; реєстром поштових відправлень, про направлення на адресу відповідача-2 (зазначену у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань) ухвали суду апеляційної інстанції.

В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.

В свою чергу, саме Відповідачі не забезпечили участі представників (будь-яких, як в порядку самопредставництва, так і представника зі статусом адвоката). Отже, вказані обставини є суто суб`єктивними, які залежали виключно від волевиявлення Відповідачів, тому не можуть бути визнані поважними.

Зважаючи на заявлене позивачем клопотання про розгляд скарги за відсутності його представника, на належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

В судовому засіданні 04.12.2019 року Центральним апеляційним господарським судом була підписана вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

18.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти відповідача-2 ФОП Будьонного Тимура Володимировича (ІПН НОМЕР_3 ) в межах суми стягнення у розмірі 3 661 913,00 грн. на будь-яких виявлених банківських рахунках у банківських установах, зокрема на поточному рахунку № НОМЕР_2 в АТ "ОТП Банк" МФО 300528; № НОМЕР_1 в АТ "Банк Кредит Дніпро" МФО 305749.

В обґрунтування поданої заяви майбутній позивач посилається на наступне. Заявником подано позов до Господарського суду міста Києва до відповідачів: АТ "Альфа-Банк" (відповідач-1), ФОП Будьонного Тимура Володимировича (відпоідач-2) про витребування коштів з рахунку неналежного отримувача у розмірі 3 661 913,00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс". Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2019 справа № 910/13450/19 направлена за підсудністю до Господарського сулу Дніпропетровської області. Позов обґрунтовано тим, що 10.09.2019 з депозитного рахунку позивача в АТ "Альфа-Банк" невідомими особами було перераховано на поточний рахунок позивача, а потім з поточного рахунку позивача на рахунок № НОМЕР_1 в АТ "Банк Кредит Дніпро" МФО 305749, що належить ФОП Будьонному Тимуру Володимировичу грошові кошті у розмірі 3 661 913,00 грн. з різними підставами платежу (такі як "за комплектуючі та витратні матеріали до сільгосптехніки", "за рахунком-фактурою", "оплата за товар", тощо). В подальшому, з матеріалів досудового провадження, з"ясовано, що грошові кошти у розмірі 3 661 913,00 грн. ФОП Будьонний Тимур Володимирович перерахував на свій же поточний рахунок в АТ "ОТП Банк".

Заявник стверджує, що ФОП Будьонний Т. В. безпідставно отримав кошті, які належать ТОВ агрофірма "Агропромсервіс", адже жодних договірних чи господарських відносин у заявника і відповідача-2 ніколи не існувало, платіжне доручення заявник на користь відповідача-2 не відправляв.

Заява директора ТОВ агрофірма "Агропромсервіс" від 10.09.2018 до Департаменту кіберполіції м. Києва про скоєння злочину була приєднана до матеріалів кримінального провадження № 40007967 від 28.04.2018; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 , ч.4 ст. 190 КК України.

Заявник зазначає, що існує реальна загроза того, що відповідач-2 в будь-який момент може розпорядитися на свій розсуд грошима, які набути ним без належної правової підстави. Такий захід забезпечення, як накладення арешту на грошові кошти в межах суми стягнення в розмірі 3 661 913,00 грн., що знаходяться на рахунках ФОП Будьонного Тимура Володимировича, унеможливить перерахування грошових коштів заявника на інші рахунки, зняття коштів з банкомату тощо, а грошові кошти по закінченню розгляду справи будуть збережені до повернення заявнику.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 у справі №904/4788/19 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Відмовляючи у задоволенні заяви, господарський суд першої інстанції виходив з того, що у поданій заяві, міститься лише посилання на порушення прав заявника, при цьому в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність термінового забезпечення позову. Крім того, суд дійшов висновку, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження того, що наразі відповідачем вживаються заходи щодо вчинення будь-яких дій стосовно спірного майна (грошових коштів).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частинами 5, 7, 11 ст.137 ГПК України передбачені випадки, в яких не допускається забезпечення позову.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Дослідивши заяву заявника про забезпечення позову до подачі позову, місцевий господарський суд зазначив, що заявником не надано доказів, які підтверджують доцільність та необхідність термінового забезпечення позову та достатніх доказів на підтвердження того, що наразі відповідачем вживаються заходи щодо вчинення будь-яких дій стосовно спірного майна (грошових коштів), а в заяві міститься лише посилання на порушення прав заявника.

Втім, з таким висновком колегія суддів погодитись не може, оскільки місцевий господарський суд не надав оцінки тому, що доводи заявника про ускладнення виконання майбутнього рішення є обґрунтованими та такими, що підтверджуються відповідними доказами та відомостями, зокрема: по-перше, наявний факт незаконного вибуття грошових коштів від позивача на рахунки відповідача-2, що підтверджено виписками з рахунку заявника, даними Національної поліції, викладеними в листах від 10.09.2019 № 4926/38/04-2019, від 10.09.2019 № 4927/38/04-2019, заявою директора ТОВ агрофірма "Агропромсервіс" Пожидаєва О.В. від 10.09.2019 про скоєння злочину; по-друге, відповідач-2, отримавши в незаконний спосіб грошові кошти заявника в обумовленій сумі вже ними розпоряджався, здійснивши переведення цих коштів з одного свого рахунку в банку АТ "Банк Кредит Дніпро" на інший свій рахунок в банку АТ "ОТП Банк", також намагався отримати грошові кошти через касу у відділенні банку, що також відображено в листі Департаменту кіберполіції Національної поліції від 10.10.2010 № 5405/38/04-19.

Крім того, про намір розпоряджатися грошовими коштами свідчить судове рішення (ухвала) у справі № 904/4668/19 від 13.11.2019, яке надано позивачем до суду апеляційної інстанції на виконання вимог ухвали суду від 18.11.2019 та яке приймається до уваги. Відповідно до вказаної ували судом затверджено мирову угоду на суму 4 752 871,99 грн між ФОП Жежкунець Максим Валерійович та ФОП Будьонний Тимур Володимирович, за умовами якої ФОП Будьонний Т.В. визнав зазначену суму заборгованості та зобов"язався її погасити наступним чином: у строк до 15.11.2019 - сплатити 3 000 000 грн, у строк до 01.12.2019 - сплатити 1 000 000752 871,99 грн, у строк до 05.01.2020 - сплатити 1 000 000 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами заявника, що останнім відповідно до вимог ст. 74 та ст. 136 ГПК України доведено наявність реальної загрози ефективному захисту, що істотно ускладнить майбутнє виконання рішення господарського суду в частині відновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі задоволення позову. При цьому, обрані позивачем заходи до забезпечення позову не містяться в переліку заборонених заходів забезпечення позову, визначених ч. 5, 6, 11 ст. 137 ГПК України. З урахуванням вказаних заявником обставин та доказів підтверджена необхідність термінового забезпечення позову.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарем діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Колегією суддів встановлено, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту саме на суму, що заявлена заявником, не порушить прав та охоронюваних законом інтересів Відповідача-2 чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність останнього чи до погіршення стану його майна, а лише запровадить дії, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, приймаючи до уваги обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, наявність зв`язку між конкретними заходами до забезпечення позову і предметом позовної вимоги (зокрема, обраний захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та забезпечити ефективний захист його порушених прав та інтересів), імовірність ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, якщо позов буде судом задоволено, з метою запобігання порушення майнових прав позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відмову у задоволенні заяви, в зв"язку з чим оскаржувану ухвалу слід скасувати, прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Агропромсервіс" щодо забезпечення позову.

Суд наголошує, що за приписами ч.3 ст.138 ГПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Наслідком не вчинення відповідних дій є застосування ч.13 ст.145 ГПК України, відповідно до якої заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 138 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на ФОП Будьонного Т.В.

Керуючись ст. ст. 136-140, 144, 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс", Донецька область, с. Желанне Друге на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 у справі №904/4788/19 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 у справі №904/4788/19 - скасувати.

Прийняти у справі нове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс", Донецька область, с. Желанне Друге про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти Фізичної особи - підприємця Будьонного Тимура Володимировича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ), що містяться на будь-яких виявлених банківських рахунках у банківських установах, зокрема на поточному рахунку № НОМЕР_2 в АТ "ОТП Банк" МФО 300528, № НОМЕР_1 в АТ "Банк Кредит Дніпро", МФО 305749 (або відповідними ним по системі IBAN), в межах суми стягнення у розмірі 3 661 913, 00 грн (три мільйони шістсот шістдесят одна тисяча дев"ятсот тринадцять гривень).

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Будьонного Тимура Володимировича, м. Дніпро на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" с. Желанне Друге Донецької області 1921,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, про що видати наказ.

Видачу наказу згідно зі ст.327 ГПК України, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова є виконавчим документом в частині вжиття заходів забезпечення позову та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (частина 1 статті 144 Господарського процесуального кодексу України).

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її прийняття, тобто до 05.12.2022.

Стягувач: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" (85621, Донецька область, Мар`їнський район, с. Желанне Друге, вул. Шахтарська, будинок 53, )

Боржник: Фізична особа - підприємець Будьонний Тимур Володимирович ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 05.12.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна