ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1796/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області
до ФГ ""Новоогульчанське", с. Огульці , ФО ОСОБА_3 , м. Васільків , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області
про скасування пунктів наказу, визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації, повернення майна
за участю представників:

відповідача (ГУ Держгеокадастру у Х/О) - Варламов Д.В., довіреність № 32-20-0.14,2-21/62-19 від 03.01.19р.;

відповідача (Ф.О. ОСОБА_3) - Коваленко О.В., діє на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 09.11.18р.;

відповідача (ФГ "Новоогульчанське") - не з`явився;

прокурора - Маматов М.О., посвідчення № 053711 від 03.09.19р.;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, м. Дергачі звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить:

1) визнати поважними причини пропуску строку давності та поновити його;

2) визнати незаконним наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №1330-СГ від 23.06.2014 в частині надання в оренду ОСОБА_3 в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Огульцівської сільської та Ков`язької селищної рад на території Валківського району Харківської області, загальною площею 187,2887 га, у тому числі:

- земельна ділянка площею 25,7820 га кадастровий №:01:000:0788;

- земельна ділянка площею 8203,68 га кадастровий №:01:000:0789;

- земельна ділянка площею 32,7095 га кадастровий №:02:000:0685;

- земельна ділянка площею 3653,68 га кадастровий №:02:000:0688;

- земельна ділянка площею 102236 га кадастровий №:02:000:0689.

3) визнати недійсний договір від 30.07.2015, оренди землі 25,7820 га із кадастровим номером :01:000:0788, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 ;

4) касувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01.08.2015 (номер запису про інше речове право 10649119), площею 25,7820 га із кадастровим номером :01:000:0788, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 .

5) визнати недійсним договір від 30.07.2015, оренди землі площею 82,368 га із кадастровим номером :01:000:0789, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 .

6) скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01.08.2015 (номер запису про інше речове право 10650055), площею 82,368 га із кадастровим номером :01:000:0789, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 .

7) визнати недійсним договір від 30.07.2015, оренди землі площею 32,7095 га із кадастровим номером :02:000:0685, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 .

8) скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 13.02.2016 (номер запису про інше речове право 13289788), площею 32,7095 га із кадастровим номером :02:000:0685, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 .

9) визнати недійсним договір від 30.07.2015, оренди землі площею 36,5368 га із кадастровим номером :02:000:0688, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 .

10) скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 03.08.2015 (номер запису про інше речове право 10725995), площею 36,5368 га із кадастровим номером :02:000:0688, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 .

11) визнати недійсним договір від 30.07.2015, оренди землі площею 10,2236 га із кадастровим номером :02:000:0689, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 .

12) скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 03.08.2015 (номер запису про інше речове право 10726332), площею 10,2236 га із кадастровим номером:02:000:0689, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_3 .

13) зобов`язати фермерське господарство «Новоогульчанське»(код ЄДРПОУ -40354350) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) повернути у віддання держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області () земельні ділянки державної власності, загальною площею 187,2887 га (кадастрові номери №№ :01:000:0788, :01:000:0789, :02:000:0685, :02:000:0688, :02:000:0689), які розташовані за межами населених пунктів Огульцівської сільської та Ков`язької селищної рад Банківського району Харківської області.

В обґрунтування позову прокурор зазначає, що пункти 2-5 наказу Головного управління Держземагентства в Харківської області від 23.06.2014 №1330-СГ, якими надано громадянину ОСОБА_3 в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Огульцівської сільської та Ков`язької селищної рад на території Банківського району Харківської області, загальною площею 187,2887 га та на підставі яких укладено відповідні договори оренди прийняті з порушенням вимог земельного законодавства (ст. ст. 116,118,121,123,134 Земельного кодексу України, ст. ст. 7, 12 Закону України "Про фермерське господарство" в редакціях на час виникнення правовідносин), у зв`язку з чим вищевказані земельні ділянки, загальною площею 187,2887 га, ОСОБА_3 надано в оренду незаконно.

18.06.19р. в порядку ч. ч.6 ст.176 ГПК України, судом було направлено запит до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області для отримання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України в Харківській області стосовно ОСОБА_3 , м. Васільків, ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Васильків, Київської області (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Васильківським МВ ГУМВС України в Київській області 04.01.1997р.).

24.07.19р. судом, в порядку ч. ч.6 ст.176 ГПК України, направлено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківської обл. для отримання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України в Харківській області стосовно ОСОБА_3 , м. Васільків, ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Васильків, Київської області (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Васильківським МВ ГУМВС України в Київській області 04.01.1997р.).

06.08.19р. від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківської області надійшла відповідь на запит.

Ухвалою суду від 08.08.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

03.09.19р. від ФГ "Новоогульчанське" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, дослідивши дане клопотання, визнав його таким, що не суперечить інтересам сторін та чинному законодавству, та приймаючи до уваги те, що участь представників в засіданнях є правом сторін, а не обов`язком, вважає за можливе дане клопотання задовольнити.

Ухвалою суду від 06.11.19р. закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на "15" листопада 2019 р. 10:00 год.

В судовому засіданні 15.11.19р. оголошено перерву на 28 листопада 2019 року о 14:30 год., відповідно до ч.2 ст. 216 ГПК України.

Прокурор в судовому засіданні 28.11.19р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача (ГУ Держгеокадастру у Х/О) в судовому засіданні 28.11.19р. проти позову заперечував.

Представник відповідача (Ф.О. ОСОБА_3) в судовому засіданні 28.11.19р. проти позову заперечував.

Представник відповідача (ФГ "Новоогульчанське") в судове засідання 28.11.19р. не з`явився.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Дергачівською місцевою прокуратурою Харківської області в ході вивчення стану законності надання у власність та користування, а також використання земель виявлені факти порушення інтересів держави Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та громадянином ОСОБА_3 , що полягають у прийнятті незаконного наказу про передачу земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, а також укладення договорів оренди земель сільськогосподарського призначення з огляду на наступне.

Встановлено, що згідно пункту 1 наказу Головного управління Держземагенства (на теперішній час - Держгеокадастр) у Харківської області від 23.06.2014 №1330-СГ, припинено дію наказів Головного управління Держземагенства у Харківській області №№ ХА/:02:000/00001049, ХА/:02:000/00001050,

ХА/:02:000/00001051, ХА/:02:000/00001052,

ХА/:02:000/00001053 від 25.03.2014, у зв`язку з відмовою громадянина ОСОБА_4 від подальшого оформлення права оренди земельними ділянками, переданими йому в оренду зазначеними наказами.

Пунктом 2 вищевказаного наказу Головного управління Держземагенства в Харківській області громадянину ОСОБА_3 надано в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Огульцівської сільської та Ков`язької селищної рад на території Валківського району Харківської області, загальною площею 187,2887 га, у тому числі:

- земельна ділянка площею 25,7820 га (к.н. :01:000:0788);

- земельна ділянка площею 82,0368 га (к.н. :01:000:0789);

- земельна ділянка площею 32,7095 га (к.н. :02:000:0685);

- земельна ділянка площею 36,5368 га (к.н. :02:000:0688);

- земельна ділянка площею 10,2236 га (к.н. :02:000:0689).

На підставі наказу від 23.06.2014 №1330-СГ між Головним управлінням Держземагентства в Харківській області та ОСОБА_3 30.07.19р. укладено п`ять договорів оренди вищевказаних земельних ділянок строком на 49 років, які 01.08.2015, 03.08.2015 та 13.02.2016 зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 10649119, 10650055, 13289788,10725995, 10726332.

Відповідно до висновку спеціаліста ПП «Перспектива-Земля» вартість земельних ділянок з кадастровими номерами №№ :01:000:0788, :01:000:0789, :02:000:0685, :02:000:0688, :02:000:0689, загальною площею 187,2887 га, станом на 2019 рік становить 10 119 168 грн.

В подальшому, ОСОБА_3 засноване фермерське господарство «Новоогульчанське» (код ЄДРПОУ - 40354350), яке зареєстроване як юридична особа 18.03.2016.

Однак, як зазначає прокурор за результатами проведеного вивчення встановлено, що пункти 2-5 наказу Головного управління Держземагентства в Харківської області від 23.06.2014 №1330-СГ, прийняті з порушенням вимог земельного законодавства (ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство» в редакціях на час виникнення правовідносин), у зв`язку з чим вищевказані земельні ділянки, загальною площею 187,2887 га, ОСОБА_3 надано в оренду незаконно, оскільки громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин, або фермерське господарство можуть отримувати на конкретних засадах через участь у торгах.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств регулюються Конституцією України, ЗК України, Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України. У таких правовідносинах Законом України "Про фермерське господарство" є спеціальним нормативно-правовим актом, за нормами якого фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян та підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа-підприємець. Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина 1 статті 5, частина 1 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство", у редакції діючій на момент прийняття оскаржуваного наказу).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 вказаного Закону). Тобто, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Зі змісту положень статті 12 цього Закону вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

За частинами 1 та 3 статті 114 Господарського кодексу України, фермерське господарство є формою підприємництва громадян з метою виробництва, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції. Відносини, пов`язані із створенням та діяльністю фермерських господарств регулюються цим кодексом, а також законом про фермерське господарство, іншими законами.

Згідно частин 1, 2 та 4 статті 1 Закону України "Про фермерське господарство", фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації, як юридична особа або фізична особа - підприємець.

За статтею 5 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. При цьому, дана стаття не передбачає будь-яких обмежень права дієздатної фізичної особи-громадянина України щодо заснування кількох фермерських господарств. Наведене узгоджується з принципом свободи підприємницької діяльності (стаття 6 ГК України).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства врегульовано статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство". Так, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується КМУ за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державна адміністрація або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк та в разі її задоволення надають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

У відповідності до статті 31 Земельного кодексу України, статті 12 Закону України "Про фермерське господарство", землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству, як юридичній особі (а); земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності (б); земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди (в).

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). При цьому, права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай) (стаття 32 ЗК України). Аналогічна норма закріплена статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" (частини 1-3).

З наведених норм слідує, що громадянам України, які виявили намір вести фермерське господарство, можуть бути надані на праві власності та/або на праві користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності. При цьому, розмір (площа) земельних ділянок, що може безоплатно набуватися у власність членами фермерських господарств, законодавчо обмежений (статті 31, 32, пункту 1 частина 1 статті 121 Земельного кодексу України), на відміну від розміру (площ) земельних ділянок, які надаються громадянам для ведення фермерського господарства на праві користування на підставі цивільно-правових угод.

Відповідно до статті 7 зазначеного Закону, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності, з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Крім цього, особа, яка виявила бажання створити фермерське господарство на землях, отриманих у власність чи користування зі складу земель державної чи комунальної власності, повинна мати досвід роботи у сільському господарстві або освіту, здобуту в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, має бути затверджений Кабінетом Міністрів України.

При створенні фермерського господарства, зазначені вище вимоги висуваються лише до особи, яка виступає засновником фермерського господарства та яка буде набувати права на земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Засновник фермерського господарства, після його реєстрації, набуває статусу голови фермерського господарства, а інші члени сім`ї, за умови їх згоди, стають членами нього господарства.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна чи міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Таким чином, суд зазначає, що порядок створення фермерського господарства включає два основні етапи: набуття засновником права на земельну ділянку для ведення фермерського господарства; створення та державна реєстрація фермерського господарства.

Згідно статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Так, згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 973-ІV).

Частинами 2 та 4 ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі п задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Уразі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон визначав обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізнялися від загальних вимог, передбачених ст. 123 Земельного Кодексу України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства слід зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства ст. 5 Земельного Кодексу України та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає у створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання й охорони земель Фермерських господарств, правового та соціального захисту Фермерів України (преамбула Закону № 973-ІУ).

Крім того, цей Закон передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону "Про Фермерське господарство" не містять імперативної вимоги про задоволення заяви за наявності певних Формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2903цс15 при вирішенні позовних вимог щодо законності рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений ст. 7 Закону № 973-ІV як спеціального щодо до статті 123 Земельного Кодексу України.

Таким чином, за змістом ст.ст.1,7,8 Закону України "Про фермерське господарство" № 973-ІV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна відповідати вимогам, передбаченим частиною 1 ст. 7 цього Закону.

У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору суд) повинен дати оцінку зазначеним у заяві обставинам і фактам, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив розвитку фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

Прокурор, обґрунтовуючи твердження, що вищезазначений наказ ГУ Держземагенства у Харківській області був прийнятий з порушенням вимог ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України та ст.ст. 7, 21 Закону України "Про фермерське господарство" однією з підстав цього наводить той факт, що ОСОБА_5 на час отримання спірної земельної ділянки в оренду вже був засновником ФГ "ВЕЕТ" та ряду інших підприємств.

Щодо посилань прокурора на те, що ОСОБА_3 мав у власності ряд інших земельних ділянок суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ФГ "ВЕЕТ" (код 38289157) було зареєстровано 05.11.2014 р. в Краснокутському районі Харківської області, а ФГ "НОВООГУЛЬЧАНСЬКЕ" було створено та зареєстровано 18.03.2016р. у Банківському районі Харківської області вже після отримання спірних земельних ділянок в користування, і було створено за місцем розташування земельних ділянок, з метою зручного обробітку земель та ведення фермерського господарства саме у Банківському районі Харківської області.

Суд не приймає посилання прокурора на той факт, що ОСОБА_3 є ще засновником чи співзасновником ряду інших приватних підприємств чи товариств, оскільки вони відносяться до різних організаційно-правових форм господарювання, відмінних від фермерського господарства.

Так, суд критично ставиться до посилань прокурора перебування у власності ОСОБА_3 земельних ділянок, зазначених в позові, оскільки більшість земельних ділянок мають цільове призначення "особисте селянське господарство", та перебувають в оренді інших підприємств.

У позовній заяві прокурор дійшов висновків, що ОСОБА_3 фактично отримав від ГУ Держземагенства у Харківській області земельні ділянки не для ведення фермерського господарства, а для іншої підприємницької діяльності. Прокурор, також, спираючись на норми закону, які регулюють дані правовідносини приходить до хибного висновку, що громадянин може використати право на отримання земельної ділянки державної власності лише один раз. При цьому ним не наведено жодної норми закону, як б забороняла створювати декілька фермерських господарств, які використовували б земельні ділянки, надані їх засновникам в користування на правах оренди, для ведення фермерського господарства.

Звертаючись до Головного управління Держземагенства у Харківській області ОСОБА_3 у своїх заявах від 21 травня 2014 року про надання у користування земельних ділянок зазначив бажаний розмір і місце їх розташування, обґрунтовував необхідність одержання земель у зазначеному ним розмірі для ведення фермерського господарства, розмір земельних ділянок визначив з урахуванням перспектив діяльності його фермерського господарства. В обґрунтуваннях відведення земельної ділянки зазначив, що має намір отримати землі для ведення фермерського господарства, вказав та додав до заяви документи, які підтверджують його досвід роботи в сільському господарстві та наявність освіти, отриманої в аграрному навчальному закладі, бізнес-план, в контексті вимог, визначених ст.7 Закону України "Про фермерське господарство".

Окремого обмеження кількості вже створених фермерських господарств чи кількості створення на перспективу Закон від заявника не вимагає.

Виходячи з вищезазначеного, висновки прокурора, що ОСОБА_3 отримав земельну ділянку, як громадянин, а в подальшому використовує земельні ділянки без реєстрації фермерського господарства з основною метою - для розширення сільськогосподарських підприємств, не підтверджуються матеріалами справи.

Також, в запереченнях наведених прокурором обґрунтувань суд зазначає про те, що законодавцем не визначено, що для виділення землі для фермерського господарства орендарем, необхідно подавати перелік автотранспортних засобів певних марок та сільськогосподарської техніки, причому у визначеному об`ємі та специфікації. Відсутність у власності сільськогосподарської техніки для оброблення земельних ділянок не позбавляє особу можливості використання такої техніки на праві користування та на інших, не заборонених законом підставах.

Відповідач ОСОБА_3 не позбавлений права в порядку та умовах, які передбачені вимогами ЦК України, орендувати сільськогосподарську техніку у інших суб`єктів господарювання чи фізичних осіб, в залежності від специфікації виробництва, урожайності, тощо.

Фермерське господарство відповідача неодноразово користувалось послугами інших сільськогосподарських підприємств, одним із засновників яких являється ОСОБА_3 та ін., що підтверджується наданими відповідачем доказами, а саме Договір №04/02-19 від 04.02.19р. про надання послуг, Договір №01-02/1/19 від 01.02.19р. про надання послуг, Договір №01-02/2/19 від 01.02.19р. складського зберігання зерна, Договір №01-02/2/19 від 01.02.19р. про надання послуг. (а.с. №17-20 том 2)

Так, відповідач ОСОБА_3 створив фермерське господарство "НОВООГУЛЬЧАНСЬКЕ" після отримання в користування земельних ділянок площею 25,7820 га з кадастровим номером: :01:000:0788, площею 82,0368 га з кадастровим номером: :01:000:0789, площею 32,7095 га з кадастровим номером: :02:000:0685, площею 36,5368 га з кадастровим номером::02:000:0688, площею 10,2236 га з кадастровим номером :02:000:0689.

Дане фермерське господарство обробляє земельні ділянки, веде товарне сільськогосподарське виробництво, здійснюючи виготовлення та продаж сільськогосподарської продукції, сплачує орендну плату, необхідні податки та збори.

Відсутність в ФГ "НОВООГУЛЬЧАНСЬКЕ" податкової заборгованості з орендної тати, станом на 02.04.2019 р. підтверджується листом ГУ ДФС у Харківській області від 03.04.2019 р., долученим позивачем до позовної заяви, в якому зазначено, що орендна тата фермерським господарством сточується своєчасно, податкова заборгованість у платника відсутня.

Щодо вимоги прокурора про визнання недійсними спірних договорів оренди землі від 30.07.15 р. щодо оренди земельних ділянок загальною площею 187,2887 га, укладених між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України від 06.10.98 р. № 161-XIV "Про оренду землі" (зі змінами та доповненнями) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до вимог чинного законодавства, що регулює земельні відносини, а саме Закону № 161-XIV "Про оренду землі» та вимог Земельного кодексу України були укладені спірні договори оренди земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Сторонами договорів було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів оренди, орендар ОСОБА_3 використовує земельні ділянки через ФГ "НОВООГУЛЬЧАНСЬКЕ", що відповідає їх цільовому використанню, а саме веденню фермерського господарства.

Більше того, сторони виконують умови договорів оренди з часу їх укладання, а саме реально настали правові наслідки відповідно до умов договорів, так як земельні ділянки були передані для ведення фермерського господарства та використовуються орендарем згідно цільового призначення з дотриманням умов договорів, сплачується орендна плата, а орендодавець в свою чергу отримує її.

Це свідчите про реалізацію мети законодавства, яке регулює земельні відносини у сфері діяльності фермерських господарств, а саме: меті реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання й охорони земель фермерських господарств, правового тотального захисту фермерів України.

Доказів, що свідчили б про не ефективне, не раціональне використання землі прокурором не наведено. ФГ "НОВООГУЛЬЧАНСЬКЕ" є реальним суб`єктом господарювання, що здійснює свою діяльність на території Огульцівської сільської ради Банківського району Харківської області, сплачує орендну плату та податки.

Також, суд вважає за необхідне зазначити про те, що правочин був вчинений у формі, встановленій законом та відповідно пройшов державну реєстрацію.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2014 р. (в редакції чинній на моменту укладання договору оренди землі) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Таким чином, до кола повноважень державного реєстратора входить дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно тощо.

Цим законом встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації. У державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у державній тобто договір оренди відповідав всім вимогам чинного законодавства.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницькою та іншої діяльності.

Згідно ст.ст. 13, 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про оренду землі", орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України "Про оренду землі", орендар земельної ділянки має право, серед іншого, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію та доходи.

Згідно зі ст. 27 ЗУ "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим, вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, але і за позовом іншої заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, наведені прокурором підстави не є обставиною для визнання договору недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

Звертаючись до суду, керівник прокуратури зазначив про існування порушення інтересів держави, оскільки незаконне прийняття оспорюваного наказу суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 ЗК України.

Проте, прокурором не доведено, що право орендодавця є порушеним та, що це порушення відповідно до вимог ст. 16 ЦК України зумовлює застосування такого способу захисту, як визнання правочину недійсним.

Таким чином, судом встановлено, що порушень вимог чинного земельного законодавства України з боку ГУ Держземагентства у Харківській області при видачі оспорюваного наказу та наданні у строкове користування ОСОБА_3 земельних ділянок, які стали б підставами для задоволення позовних вимог, прокурором не було доведено.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

На підставі вищезазначеного суд дійшов висновку про те, що правові підстави для задоволення позовних вимог прокурора про визнання незаконним та скасування наказу про надання у користування земельних ділянок, визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх реєстрації відсутні.

Щодо заяви відповідача про застосування до позовних вимог прокурора строк позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовну давність визначено, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пунктах 2.1., 2.2, та 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року № 10 господарським судам роз`яснено, що частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки, судом встановлено відсутність порушеного права та охоронюваного законом інтересу позивача, в даному випадку прокурора, за захистом якого той звернувся до суду, то суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про застосування до позовних вимог прокурора строк позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати залишаються за прокурором.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 89, 91-92, 202, 203, 204, 215, 216, 256, 261, 267, 629, 638 Цивільного Кодексу України; ст. 31, 32, 93, 116, 118, 121, 123, 134 Земельного Кодексу України; ст. 1, 5, 7, 8, 12,13 Закону України "Про фермерське господарство"; ст.ст. 5, 13, 14, 22, 24, 25, 27, 32 Закону України "Про оренду землі"; ст.ст. 2, 9, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 06.12.19р.

Суддя Л.В. Шарко