ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року Справа № 902/345/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Сандуляк С.А.

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2: не з`явився

відповідача 3: не з`явився

відповідача 4: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 р. у справі №902/345/19, ухвалене суддею Нешик О.С., повний текст складено 29.07.2019 р.

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка"

до ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про солідарне стягнення 725 925 грн заборгованості згідно кредитного договору

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про солідарне стягнення з позичальника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер") та поручителів (Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка", громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) заборгованості в розмірі 725 925,00 грн., що нарахована з посиланням на неналежне виконання умов Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 та кредитного договору №010/162/22/27 від 03.03.2018, що забезпечені договорами поруки №12/162/23/46 від 03.03.2018, №12/162/23/47 від 03.03.2018 та №12/162/23/48 від 03.03.2018.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 р. позов Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Остер" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 р. у справі №902/345/19 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу, на те, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим рішення господарського суду Вінницької області підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Остер" звернулося до господарського суду Вінницької області з заявою про зупинення провадження у справі №902/345/19 до набрання законної сили судовими рішеннями в справах №902/375/19 та №902/379/19, які розглядаються в порядку господарського судочинства.

Натомість, суд першої інстанції при вирішенні справи відмовив у задоволенні заяви представника ТОВ «Остер» про зупинення провадження у справі, мотивуючи таку відмову приписами статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» та зазнаючи, що відкриття виконавчих проваджень за виконавчим листом та виконавчим написом нотаріуса щодо одного боржника є підставою для об`єднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження у межах загальної суми стягнень і не призводить до подвійного стягнення боргу.

Однак, на думку скаржника, вище зазначене повністю суперечить приписам закону. Так, стаття 30 зазначеного закону регламентує особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, але вона не містить висновків щодо того, що виконання відбувається у межах загальної суми стягнень і не призводить до подвійного стягнення боргу, як це вирішив суд першої інстанції.

Тобто, прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції без зупинення провадження у даній справі до вирішення справ №902/375/19, №902/376/19 та її розгляду по суті, і як наслідок, пред`явлення до виконання двох виконавчих документів про стягнення одного і того ж боргу, призведе до подвійного стягнення боргу, а також до стягнення виконавчого збору за кожним окремим виконавчим документом - як за виконавчим написом нотаріуса, так і за наказом суду.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 902/345/19 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 р. у справі №902/345/19, справу призначено до розгляду.

Відповідно до відомостей табелю КП "Діловодство спеціалізованого суду" суддя Бучинська Г.Б. в період з 18.11.2019 р. по 29.11.2019 р. перебувала у відпустці.

Оскільки ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 вересня 2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 р. у справі №902/345/19 то строк розгляду апеляційної скарги закінчується - 26 листопада 2019 року.

Розпорядженням керівника апарату від 20.11.2019 р. №01-04/1036 призначено заміну судді-члена колегії у справі №902/345/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №902/345/19 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 р. у справі №902/345/19 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Гудак А.В.

22.10.2019 р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначив, що рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 р. є обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

25.11.2019 р. на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/345/19 .

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 р. клопотання Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/345/19 - задоволено. Доручено забезпечити проведення відеоконференції Києво-Святошинському районному суду Київської області.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування власної правової позиції, вважає що рішення господарського суду Вінницької області прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання не прибули та не реалізували процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомили. При цьому колегія суддів звертає увагу сторін на те, що в даному випадку враховується правова позиція Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відтак, колегія суддів визначилась про можливість розгляду скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

21.05.2013 між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (далі по тексту також - Кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Остер" (далі по тексту також Позичальник, відповідач) укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-04/401 (далі по тексту також - Генеральний договір), відповідно до умов якого Кредитор зобов`язується здійснювати на користь Позичальника Кредитні операції у межах загального ліміту та Сублімітів, а Позичальник зобов`язаний виконати усі обов`язки, що витікають зі змісту Кредитної операції, Генерального договору, Умов та Договорів і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку Кредитної операції (п.1.1. Генерального договору).

В подальшому сторонами були укладені додаткові угоди №12/Р7-01-04/401/1 від 23.05.2013, №01/Р7-01-04/401/2 від 17.06.2013, №01/Р7-01- 04/401/3 від 02.07.2014, №01/Р7-01-04/401/4 від 18.07.2014, № 01/Р7-01-04/401/5 від 30.07.2014, №01/P7-01-04/401/6 від 31.12.2014, № 01/Р7-01-04/401/7 від 15.04.2015, № 01/Р7-01-04/401/8 від 29.04.2015, № 01/Р7-01-04/401/10 від 31.05.2016, № 01/Р7-01-04/401/11 від 11.04.2017, № 01/Р7-01-04/401/12 від 04.05.2017, № 01/Р7-0І-04/401/13 від 08.11.2017, №01/P7-01-04/401/14 від 06.12. 2017, № 01/Р7-01-04/401/15 від 16.01.2018, №01/Р7-01-04/401/15 від 23.02.2018.

Зазначеними додатковими угодами продовжували терміни повернення кредиту, зменшували і збільшували субліміт.

Відповідно до п.2.1. Генерального договору кредитні операції, передбачені в пункті 1.3 Генерального договору, здійснюються на умовах, визначених Генеральним договором та Умовами на підставі укладеного між Кредитором та Позичальником відповідного Договору. Договором визначаються особливості здійснення кредитної операції, зокрема в частині Ліміту Кредитної операції, валюти, строків та умов погашення заборгованості. Договір може містити інші положення та графік погашення заборгованості.

03.03.2018 в рамках Генерального договору між позивачем (кредитор) та відповідачем - 1 (позичальник) укладено Кредитний договір №110/162/22/27 (далі по тексту - Кредитний договір), за умовами якого кредитор надає Позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 725 925,00 грн, строком повернення до 25.02.2019 та зі сплатою 18,1% річних за користування кредитом.

Порядок погашення кредиту визначено п.1.11. Кредитного договору, відповідно до якого таке погашення відбувається частинами відповідно до графіку зменшення ліміту (Додаток № 1 до Договору).

Відповідно до умов передбачених в Додатку 1 до Кредитного Договору, погашення здійснюється не пізніше дати закінчення поточного періоду дії розміру Ліміту. Сума погашення визначається як різниця між фактичною сумою основної заборгованості позичальника за кредитом на дату закінчення поточного періоду дії розміру ліміту та лімітом на наступний період.

При цьому, сторонами погоджено наступний графік зменшення ліміту:

- з 03.03.2018 по 25.12.2018 - 725 925,00 грн;

- з 26.12.2018 по 25.01.2019 - 483 950,00 грн;

- з 26.01.2019 по 25.02.2019 - 241 975,00 грн.

Відповідно до п.5 Кредитного договору-1 цей Договір вступає в силу з моменту його укладання сторонами в письмовій формі і є невід`ємною частиною генерального договору на здійснення кредитних операцій.

Як слідує з матеріалів справи, 12.03.2018 позивачем надано відповідачу-1 кредитні кошти в розмірі 725 925,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку ТОВ "Остер".

Для забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Генеральним договором №01/Р7-01- 04/401 від 21.05.2013 та Кредитним договором №010/162/22/27 від 03.03.2018, укладено наступні договори поруки:

- №12/162/23/46 від 03.03.2018 року між Кредитором та громадянкою України ОСОБА_1 (Поручитель);

- №12/162/23/47 від 03.03.2018 року між Кредитором та громадянкою України ОСОБА_2 (Поручитель);

- №12/162/23/48 від 03.03.2018 між Кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Ніка» (Поручитель) (надалі разом - договори поруки).

Згідно умов вказаних договорів поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний, повернути кредит у розмірі 725 925,00 грн, в порядку передбаченому Кредитним договором, не пізніше 25.02.2019, або іншої дати визначеної відповідно до умов Кредитного договору (п1.1.1 Договорів поруки).

Відповідно до п.2.1 Договорів поруки, у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань в порядку та строки, встановлені Кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов`язаннями.

Поручитель зобов`язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов`язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, визначеному в такій вимозі. Вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі. (п. 2.2. Договорів поруки).

Згідно до п.2.6 Договорів поруки, виконання забезпечених зобов`язань здійснюється поручителем шляхом переказу грошових коштів на зазначені в вимозі рахунки кредитора.

Відповідно до Розділу «Визначення термінів» Генерального договору, Дефолт - обставини невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за Генеральним договором, обставини, які свідчать про те, що зобов`язання Позичальника за Генеральним договором не будуть виконані, а також інші обставини, визначені статтею 10 Генерального договору та/або Умовами як обставин Дефолту.

Відповідно до п. 10.1.4 Генерального договору у разі настання обставин Дефолту, Кредитор має безумовне право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод/договорів про зміни вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості.

Пунктом 10.2.1 Генерального договору передбачено, що Кредитор вправі скористатись правами, зазначеними в пункті 10.1 Генерального договору та пред`явити Позичальнику відповідні вимоги при настанні обставин дефолту, зокрема у випадку порушення Позичальником строків виконання або невиконання будь-яких грошових зобов`язань за Генеральним договором та/або окремими Договорами.

Відповідно до п.6.1 Генерального договору Позичальник зобов`язаний здійснити Погашення заборгованості в порядку, визначеному Генеральним договором та Договорами, не пізніше відповідного Останнього дня строку дії ліміту Кредитної операції.

В зв`язку із невиконанням Позичальником умов Кредитного договору в частині проведення платежів, Кредитор в силу положень Генерального договору набув безумовного права вимагати дострокового повного погашення заборгованості за кредитним договором №010/162/22/27 від 03.03.2018.

Так, 29.12.2018 АТ «Райффайзен Банк Аваль» на адресу ТОВ «Остер» та фінансових поручителів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Еко Ніка») була направлена вимога про усунення порушень кредитних зобов`язань та дострокове повернення кредитної заборгованості за №140/8/1628.

Вказана вимога залишена адресатами без задоволення, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення основної заборгованості за Кредитним договором №010/162/22/27 від 03.03.2018, що становить 725 925, 00 грн.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 р. позов Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задоволено в повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не вбачає підстави для задоволення поданої апеляційної скарги враховуючи наступне.

2. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Виходячи із встановлених обставин спору колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами укладено кредитний договір правовідносини по якому врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Зокрема в ст.1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на пред`явлення позову про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителів, судом при прийнятті рішення враховано наступні норми матеріального права.

Згідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі порукою.

Статтею 553 ЦК України унормовано, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

3. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про солідарне стягнення з позичальника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер") та поручителів (Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка", громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) заборгованості в розмірі 725 925,00 грн, що нарахована з посиланням на неналежне виконання умов Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 та кредитного договору №010/162/22/27 від 03.03.2018, що забезпечені договорами поруки №12/162/23/46 від 03.03.2018, №12/162/23/47 від 03.03.2018 та №12/162/23/48 від 03.03.2018.

Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість позичальника - ТОВ "Остер" по тілу кредиту підтверджується матеріалами справи, а також з огляду на відсутність доказів належного виконання умов кредитного договору, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому, враховуючи норми матеріального права стосовно солідарного обов`язку боржників колегія суддів приходить до висновку, що оскільки зобов`язання позичальника - ТОВ "Остер" перед позивачем не виконані, отже поручителі (ТОВ "Еко Ніка", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) як солідарні боржники відповідають перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу та процентів.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно задоволив вимогу позивача про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів в розмірі 725 925,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що відмовляючи у клопотанні про зупинення провадження у справі №902/345/19 до вирішення справ 902/375/19, 902/376/19, суд першої інстанції порушив норми чинного законодавства, оскільки пред`явлення до виконання двох виконавчих документів про стягнення одного і того ж боргу, однозначно призведе не лише до його (боргу) подвійного стягнення, але й до стягнення виконавчого збору за кожним окремим виконавчим документом - як за виконавчим написом нотаріуса, так і за наказом суду, при цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Суд зазначає, що лише саме по собі посилання про пов`язаність справи зі справою, що розглядається іншим судом, не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України. Зі змісту наведеного припису слідує, що визначальним для зупинення провадження є саме неможливість розгляду даної справи.

Аналіз вказаних положень Кодексу, дає підстави для висновку, що суд не позбавлений права та зобов`язаний надати правову оцінку наданим учасниками судового процесу письмовим доказам, які наявні в матеріалах справи та самостійно встановити факт на яких ґрунтується позовні вимоги, незалежно від розгляду позовів у провадженні інших судів.

При цьому, суд зазначає, що ст. 227, 228 Господарського процесуального кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав для зупинення провадження по справі, який не підлягає розширеному тлумаченню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, стосовно того, що наявність судових справ №№ 902/375/19, 902/376/19, предметом розгляду яких є виконавчі написи нотаріусів про звернення стягнення на предмет іпотеки, не є обставинами, які свідчать про неможливість розгляду даної справи.

Крім того, за змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання як такого, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому, колегія суддів звертає увагу скаржника, на те, що задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що із змісту ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що відкриття виконавчих проваджень за виконавчим листом та виконавчим написом нотаріуса щодо одного боржника відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для об`єднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження у межах загальної суми стягнення і не призводить до подвійного стягнення боргу.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ТОВ "Остер" про зупинення провадження у справі.

4. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Таким чином, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 р. у справі №902/345/19 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/345/19 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "09" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.