ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019м. ДніпроСправа № 904/4453/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Вязовська К.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-БУД", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ", Дніпро

про стягнення суми несплаченого грошового зобов`язання за Договором підряду в розмірі 200 000,01 грн., та інфляційних збитків у розмірі 64 761,95 грн.

Представники:

Від позивача Головко В.О. - представник

Від відповідача Маньковська Т.О. - адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РІМ-БУД" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ" про стягнення суми несплаченого грошового зобов`язання за Договором підряду в розмірі 200 000,01 грн., та інфляційних збитків у розмірі 64 761,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору підряду № 1908/14 від 19.08.2014 в частині повної та своєчасної оплати вартості виконаних будівельних робі.

Ухвалою суду від 04.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в засіданні на 28.10.2019.

28.10.2019 надано до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач не може надати до суду оригінали договіру № 1908/14 від 19.08.2014, додаткової угоди №5 від 09.09.2014 та додаткової угоди № 8 від 19.08.2015 з огляду на наступне.

03.12.2013 між ТОВ "РІМ -БУД" та ФОП Смирнова Н.В. укладений договір суборенди № 01-14/3. Пунктом 1.1.2. якого визначено, що адреса приміщення, яке орендується наступна: м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, 40-Б.

Пунктом 4.1. зазначеного договору вказано, що строк суборенди складає 35 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі.

02.11.2017 між ТОВ "ЮЛІКОН" та ТОВ "РІМ -БУД" укладений договір № 17-075 суборенди нежитлового приміщення.

Предметом зазначеного договору є приміщення загальною площею 449,4 кв.м за адресою: м. Дніпро, проща Десантників, б. 1.

Екземпляри договору № 1908/14 від 19.08.2014, додаткової угоди № 5 від 09.09.2014, додаткової угоди № 8 від 19.08.2015, які належали ТОВ "РІМ-БУД" втрачені під час переїзду з однієї адреси на іншу.

Також у судовому засіданні 28.10.2019 позивач надав для долучення до матеріалів справи Акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та затрати за вересень 2016 року, Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та затрати за жовтень 2016 року, Акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та затрати за жовтень 2016 року.

У судовому засіданні 28.10.2019 оголошено перерву до 12.11.2019.

12.11.2019 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та зазначив, що у відповідача також відсутні документи договірних відносин з позивачем, а саме: Договір № 1908/14 від 19.08.2014 з додатком №1 (технічне завдання, кошторис); додаткові угоди № 1 від 19.03.2015 з додатком, № 2 від 17.06.205 з додатком, № 3 від 18.06.2015 з додатком, № 4 від 18.06.2015 з додатком, № 5 від 18.06.2015, № 6 від 18.06.2015 з додатком, № 7 від 19.08.2015 з додатком, № 8 від 19.08.2015 з додатком, № 9 від 22.03.2016, що підтверджується Актом № 5 від 04.01.2018, Актом № 1 від 05.01.2018, договором оренди № 43/ДО суборенди нежитлового приміщення укладеного між ТОВ "КОМПАНІЯ ОФІС ПЛЮС" та ТОВ "СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ" від 01.03.2017, а тому відповідач не мав можливості надати будь-яку письмову відповідь на претензію ТОВ "РІМ-БУД" на яку посилається в своїй позовній заяві позивач.

В підтвердження факту втрати вищезазначених документів відповідач надав Акт № 5 від 04.01.2018 (а.с. 108) та Акт № 1 від 05.01.2018 9а.с. 109)

Також відповідач зазначає, що відповідно до інформації за актом № 5 від 04.01.2018 додаткова угода №5 укладена 18.06.2015, а не 09.09.2014.

У відзиві на позов відповідач вказує на те, що за п. 2.2. додаткової угоди № 4 від 18.06.2015 (четвер) замовник - ТОВ "СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ" в строк 3-х днів з моменту підписання додаткової угоди перераховує на розрахунковий рахунок підрядника (позивача) аванс в розмірі 68 856,12 грн. з урахуванням ПДВ. Тобто строк позовної давності починається з 22.06.2015 (понеділок) та закінчується 22.06.2018.

За п. 2.2. додаткової угоди № 7 від 19.08.2015 замовник - ТОВ "СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ" в строк 3-х днів з моменту підписання додаткової угоди перераховує на розрахунковий рахунок підрядника (позивача) аванс в розмірі 15 427,83 грн. з урахуванням ПДВ, тобто строк позовної давності починається з 22.08.20185 та закінчується 22.08.2018, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позивач звернувся з позовом до суду поза межами строку позовної давності.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що по додаткових угодах №5 від 09.09.2014 (по документах ТОВ "СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ" Додаткова угода від 18.06.2015), № 8 від 19.08.2015 порядок розрахунків не відомий, оскільки дані документи відсутні у позивача, у відповідача та в матеріалах справи, як докази заборгованості, а тому свої міркування відповідач викласти не має можливості, окрім наступного.

Сума про загальну вартість виконаних будівельних робіт за додатковими угодами № 5, № 8 не відома, а тому сума в довідках про вартість виконання будівельних робіт та сума в Актах приймання виконаних будівельних робіт може бути додаткова та інша, порядок розрахунків може бути іншим, взагалі умови Додаткових угод можуть бути іншими, що повинно не порушувати умови основного договору, який відсутній в матеріалах справи.

В тому числі, у вищевказаних Додаткових угодах № 4, № 7 є посилання на умови п. 3 Договору № 1908/14 від 19.08.2014 про те, що при виконанні умов Додаткових угод №4, №7 сторони керуються основним договором в частині, що не заперечує умовам даних Додаткових угод, а у зв`язку з відсутністю даного договору не має можливості перевірити інші умови основного договору (з додатками), оскільки саме в основному договорі зазначені істотні умови, якими сторони керувалися за нормами глави 33 Господарського кодексу України "Капітальне будівництво" та Глави 61 Цивільного кодексу України "Підряд" (наприклад: кошторис, ціна робіт, строки виконання робіт і можливе їх порушення позивачем, порядок оплати робіт (розрахунки між сторонами), розмір плати за договором, права замовника (відповідача) у разі порушення підрядником умов договору, обов`язки підрядника, відповідальність сторін у разі порушень умов договору, строк договору та таке інше.

У судовому засіданні 12.11.2019 оголошено перерву до 02.12.2019.

22.11.2019 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що Цивільний кодекс України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу.

Крім цього, позивач вказує на те, що перебіг позовної давності, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким моментом є підписання відповідачем актів приймання виконаних будівельних робіт, тому що виключно акти є підставою для остаточного розрахунку за виконані роботи, а не надання авансового платежу, як про це зазначає відповідач.

Також позивач звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні докази, а саме додаткові угоди до договору, оборотно-сальдові відомості, акти виконання робіт, які підтверджують обставини проведення між сторонами розрахунків за договором та відображають господарські операції, що виникли на підставі договору.

Тобто в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують обставини укладення між позивачем та відповідачем договору та свідчать про вчинення ними дій, направлених на виконання умов договору.

Позивач у судовому засіданні 02.12.2019 підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, однак в своїх поясненнях наданих у відзиві на позов підтвердив існування між сторонами Договору № 1908/14 від 19.08.2014 з додатком №1 (технічне завдання, кошторис); додаткові угоди № 1 від 19.03.2015 з додатком, № 2 від 17.06.205 з додатком, № 3 від 18.06.2015 з додатком, № 4 від 18.06.2015 з додатком, № 5 від 18.06.2015, № 6 від 18.06.2015 з додатком, № 7 від 19.08.2015 з додатком, № 8 від 19.08.2015 з додатком, № 9 від 22.03.2016.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 02.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення факту укладення Договору підряду № 1908/14 від 19.08.2014 та додаткових угод до нього, встановлення обставин, умов та факту виконання робіт по договору, встановлення факту невиконання відповідачем договору підряду в частині оплати за виконані роботи та правомірності вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за виконі роботи.

Як зазначено в позовній заяві, між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІМ-БУД» (далі - підрядник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ» (далі - замовник, відповідач) укладений договір № 1908/14 від 19.08.2014 (далі - договір). Під об`єктом цього договору, сторони погодились розуміти фізкультурно-оздоровчій комплекс по вул. Набережна Перемоги, 25 м. Дніпропетровськ.

Як пояснив позивач, в подальшому між сторонами укладено Додаткові угоди: № 5 від 09.09.2014, № 4 від 18.06.2015, № 7 від 19.08.2015 та № 8 від 19.08.2015.

На виконання умов Додаткової угоди: № 5 від 09.09.2014 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 сторонами підписано довідки про вартість будівельних робіт за вересень 2016 на суму 24 150,32 грн. (а.с. 38) та за жовтень 2016 на суму 75 845,62 грн. (а.с. 41).

Як зазначалось вище, 18.06.2015 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 4 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 (а.с. 29).

Пунктом 1.1. Додаткової угоди № 4 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 встановлено, що замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати своїми силами та залученими організаціями комплекс робіт на земельні роботи на об`єкті: «Фізкультурно-оздоровчий комплекс по вул. Набережна Перемоги, 25 в м. Дніпропетровськ», замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконі роботи в сторони і на умовах передбачених даною додатковою угодою та Договором підряду № 1908/14 від 19.08.2014.

Відповідно до п. 2.1. Додаткової угоди № 4 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 вартість цієї додаткової угоди є динамічною і ґрунтується на договірній ціні та складає 68 856,12 грн., в тому числі ПДВ 20% - 11 476,02 грн. та не є кінцевою.

Згідно до п. 2.2. Додаткової угоди № 4 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 замовник на протязі 3 днів з моменту підписання цієї додаткової угоди перераховує на розрахунковий рахунок підрядника аванс в розмірі 68 856,12 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Пунктом 3 Додаткової угоди № 4 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 встановлено, що при виконанні умов додаткової угоди сторони керуються основним договором в частині, що не суперечать вимогам даної додаткової угоди.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року до Додаткової угоди № 4 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014, всього вартість виконаних будівельних робіт складає 43 068,82 грн. з ПДВ (а.с. 30) та відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року до Додаткової угоди № 4 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014, всього вартість виконаних будівельних робіт складає 25 787,30 грн. з ПДВ (а.с. 33).

19.08.2015 між сторонами укладена Додаткова угода № 7 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 (а.с. 45).

Пунктом 1.1. Додаткової угоди № 7 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 встановлено, що замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати своїми силами та залученими організаціями комплекс робіт щодо утеплення цоколя будівлі роздягальні та кафе на об`єкті: «Фізкультурно-оздоровчий комплекс по вул. Набережна Перемоги, 25 в м. Дніпропетровськ», замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконі роботи в сторони і на умовах передбачених даною додатковою угодою та Договором підряду № 1908/14 від 19.08.2014.

Відповідно до п. 2.1. Додаткової угоди № 7 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 вартість цієї додаткової угоди є динамічною і ґрунтується на договірній ціні та складає 15 427,83 грн., в тому числі ПДВ 20% - 2 571,31 грн. та не є кінцевою.

Згідно до п. 2.2. Додаткової угоди № 7 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 замовник на протязі 3 днів з моменту підписання цієї додаткової угоди перераховує на розрахунковий рахунок підрядника аванс в розмірі 15 427,83 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Пунктом 3 Додаткової угоди № 7 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 встановлено, що при виконанні умов додаткової угоди сторони керуються основним договором в частині, що не суперечать вимогам даної додаткової угоди.

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року до Додаткової угоди № 7 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 вартість виконаних будівельних робіт складає 1 992,30 грн. з ПДВ (а.с. 46).

Як зазначено в позовній заяві та не спростовано відповідачем, 19.08.2019 між сторонами підписана Додаткова угода № 8 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014.

У відповідності до довідки про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року до Додаткової угоди № 8 до Договору № 1908/14 від 19.08.2014 вартість виконаних будівельних робіт складає 29 627,10 грн. з ПДВ (а.с. 49).

На підтвердження виконання робіт по зазначеним додатковим угодам між сторонами підписано Акти приймання виконаних будівельних робіт від 30.09.2016 та від 13.10.2016 (а.с. 30 - 32, 34-37, 39-40, 42-44, 46-48, 50-51, 74-77, 79-80, 82-87).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині оплати за виконані роботи, позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 318 від 25.06.2019 з вимогою оплати суму заборгованості (а.с. 52).

Як стверджує позивач, відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу оплатив частково, в наслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 200 000,01 грн., що стало підставою для нарахування інфляційних втрат у сумі 64 761,95 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши оцінку аргументам, наведеним сторонами, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач просить стягнути з відповідача 200 000,01 грн. основної заборгованості за Актами приймання виконаних будівельних робіт від 30.09.2016 та від 13.10.2016 (а.с. 30 - 32, 34-37, 39-40, 42-44, 46-48, 50-51, 74-77, 79-80, 82-87) та 64 761,95 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2016 року по серпень 2019 року.

При цьому основний Договір № 1908/14 від 19.08.2014, як у позивача, так і у відповідача відсутній, що обґрунтовується втратою його оригіналу при переїзді, як позивачем, так і відповідачем.

Зазначене підтверджується поясненнями позивача від 28.10.2019 (а.с. 65) та поясненнями відповідача викладеними у відзиві на позов (а.с. 95-96).

При цьому в наявності є оригінали Додаткових угод №4 від 18.06.2015 та №7 від 19.08.2015, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 29, 45).

Також позивач надав Акти виконаних робіт від 30.09.2016 та від 13.10.2016 (а.с. 30 - 32, 34-37, 39-40, 42-44, 46-48, 50-51, 74-77, 79-80, 82-87), що підписані відповідачем без заперечень.

Загальна сума виконаних робіт по зазначеним актам складає 200 471,46 грн.

Акти містять посилання на вищезазанчені Додаткові угоди до Договору № 1908/14 від 19.08.2014.

Своїми поясненнями, наданими у відзиві на позов відповідач підтвердив існування між сторонами Договору № 1908/14 від 19.08.2014 та зазначив про втрату ним оригіналу Договору № 1908/14 від 19.08.2014 з додатком №1 (технічне завдання, кошторис); додаткові угоди № 1 від 19.03.2015 з додатком, № 2 від 17.06.205 з додатком, № 3 від 18.06.2015 з додатком, № 4 від 18.06.2015 з додатком, № 5 від 18.06.2015, № 6 від 18.06.2015 з додатком, № 7 від 19.08.2015 з додатком, № 8 від 19.08.2015 з додатком, № 9 від 22.03.2016, в підтвердження чого надав Акт № 5 від 04.01.2018 про втрату документів (а.с. 108) та Акт № 1 від 05.01.2018про виділення до знищення документів, з простроченим терміном зберігання (не підлягають до зберігання) (а.с. 109).

Крім того, відповідачем частково здійснено оплати за виконані роботи по Договору № 1908/14 від 19.08.2014, що підтверджується карткою рахунком № 361 за період з 01.08.2014 по 27.09.2019 (а.с. 53).

Зважаючи на відсутність Договору № 1908/14 від 19.08.2014 та Додаткових угод № 5 та № 8 до цього договору суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, Акти приймання виконаних будівельних робіт від 30.09.2016 та від 13.10.2016 (а.с. 30 - 32, 34-37, 39-40, 42-44, 46-48, 50-51, 74-77, 79-80, 82-87) підписані позивачем та відповідачем без заперечень на суму 200 431,46 грн.

Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти підпису зазначених Акрів, а заперечив лише щодо умов оплати та об`ємів робіт за договором.

З картки рахунку (ст. 53) вбачається, що 10.09.2019 відповідачем сплачено позивачу 122 237,13 грн. по Договору № 1908/14 від 19.08.2014.

Позивач проти оплати цієї суми не заперечив.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським судом визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно ст.175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

Суд зазначає, що зважаючи на відсутність тексту Договору № 1908/14 від 19.08.2014 не вбачається можливим встановити фактичні строки оплати за цим договором.

Тому, суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин загальні положення про підряд, визначені в главі 61 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, тобто, законодавець передбачає обов`язкову оплатність договору підряду.

Частиною 1 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 854 ЦК України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 2 ст. 530 становлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства

При цьому, зважаючи на відсутність доказів щодо строків оплати робіт та приймаючи до уваги, що претензію на оплату за Договором № 1908/14 від 19.08.2014 позивач направив відповідачу лише 26.06.2019 що підтверджується описом вкладення до цінного листа (а.с. 119), з врахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК, суд прийшов до висновку, що прострочення оплати за Актами приймання виконаних будівельних робіт у відповідача виникло з 04.07.2019.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач свій розрахунок суми основного боргу обґрунтовує даними картки рахунку № 361 за період з 01.08.2014 по 27.09.2019 відповідно до якої за спірним Договором № 1908/14 від 19.08.2014 позивачем виконано роботи на суму 1 099 040,75 грн., а відповідачем сплачено 899 040,74 грн. (а.с. 53), а залишок боргу становить 200 000,01 грн.

Однак, суд не може прийняти ці пояснення позивача, оскільки позивачем не надано в підтвердження цього документів, що свідчили б про виконання ним робіт на вищезазначену суму, не надано ним і належних доказів, які б свідчили про сплату відповідачем 899 040,74 грн.

Картка рахунку, надана позивачем в підтвердження грошового зобов`язання відповідача, не є належним доказом у справі, оскільки не є випискою з особового рахунку клієнта, тому що не містить передбачених Положенням про організацію операційної діяльності в банках України обов`язкових реквізитів.

При цьому, суд зазначає, що представник відповідача в судовому засіданні 02.12.2019 підтвердила оплату відповідачем 10.09.19 122 237,13 грн. та пояснила, що саме цю суму відповідач вважав заборгованістю перед позивачем за спірним договором.

Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За викладеного, суд вважає доведеним факт оплати 10.09.2019 відповідачем позивачу 122 237,13 грн. в рахунок погашення заборгованості за Договором № 1908/14 від 19.08.2014.

На підставі викладеного, сума основного боргу, яка підлягає задоволенню становить 78 234,33 грн. (200 471,46 - 122 237,13 = 78 234,33 грн.).

Крім основного боргу позивач просив стягунути з відповідача суму інфляційних втрат за період з жовтня 2016 року по серпень 2019року.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного та оскільки судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла лише з 04.07.2019 , в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 64 761,96 грн. слід відмовити.

Судом не приймаються посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності на підставі наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1. ст. 257. Цивільного кодексу України встановлено що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 Цивільного кодексу України.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до норм статті 261 Цивільного кодексу України, згідно з якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої права в примусовому порядку через суд.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом норми частини першої статті 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Судом встановлено, що Акти приймання виконаних будівельних робіт підписані 30.09.2016 та 13.10.2016 (а.с. 30 - 32, 34-37, 39-40, 42-44, 46-48, 50-51, 74-77, 79-80, 82-87).

Отже строк позовної давності за Актами, підписаними 30.09.2016 - спливає 30.09.2019, а за Актами, підписаними 13.10.2016 - спливає 13.10.2019.

З матеріалів справи вбачається, що позивач позовну заяву надав до суду в останній день строку - 30.09.2019, що підтверджується експрес-накладною та конвертом (а.с. 56).

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості у розмірі 78 234,33 грн.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача 120 765,68 грн. - основного боргу та 64 761,95 грн. - інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-БУД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ" про стягнення суми несплаченого грошового зобов`язання за Договором підряду в розмірі 200 000,01 грн., та інфляційних збитків у розмірі 64 761,95 грн. - задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ" (49100, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 25, офіс 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-БУД" (49000, м. Дніпро, пл. Десантників, б. 1, ) суму основного боргу у розмірі 78 234,33 грн. (сімдесят вісім тисяч двісті тридцять чотири грн. 33 коп.) та 1 173,56 грн. (одна тисяча сто сімдесят три грн. 56 коп.) - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАТТРЕЙДКОМПАНІЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-БУД" 120 765,68 грн. - основного боргу та 64 761,95 грн. - інфляційних втрат - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.12.2019

Суддя Н.Г. Назаренко