ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2019 р. Справа № 911/816/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Данко"

на рішення господарського суду Київської області від 06.08.2019 р. (повний текст складено 16.08.2019 р.)

у справі № 911/816/19 (суддя - Черногуз А.Ф.)

за позовом Національного банку України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Данко"

про усунення перешкод у користуванні майном та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Національний банк України звернувся до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" в якому просив:

- усунути перешкоди у користуванні офісно-складським комплексом літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв.м., який розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Київська, 43, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним нерухомим майном;

- примусово виселити відповідача з офісно-складського комплексу літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Київська, 43.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі судового рішення - постанови Вищого господарського суду України від 11.04.2017 р. у справі № 5/62 звернуто стягнення на нерухоме майно: офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв.м., який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43, за іпотечним договором, для задоволення вимог Національного банку України за кредитним договором № 08/09/10 від 16.03.2009 р. Утім, позивачем виявлено, що його майном без установлених законом підстав користується відповідач. Наданий відповідачем договір оренди, як стверджує позивач, укладено з недотриманням вимог закону щодо нотаріального посвідчення та реєстрації права користування, тому користування відповідачем належним позивачу майном призводить до порушення правомочностей позивача як власника.

Рішенням господарського суду Київської області від 06.08.2019 р. у справі № 911/816/19 позов задоволено частково: виселено товариство з обмеженою відповідальністю "Данко" з офісно-складського комплексу літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Київська, 43; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" на користь Національного банку України 1 921,00 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Встановивши, що укладений між Private limited company "S-PROFIT" (орендодавець) та відповідачем (орендар) договір оренди № 15 від 01.01.2015 р. є нікчемний в силу закону, оскільки не було нотаріального посвідчення, а право користування не було зареєстровано у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прав позивача і про обґрунтованість вимог позову про виселення товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" з офісно-складського комплексу. У решті вимог відмовлено з посиланням на відсутність виникнення у відповідача права користування чужим нерухомим майном.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Данко" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та постановити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позову.

Умотивовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що у розгляді справи № 5/62, у якій було звернуто стягнення на нерухоме майно на користь НБУ, участі не приймав, тоді як з 01.01.2015 р. користується на підставі договору оренди № 15 від 01.01.2015 р. нерухомим майном, відтак мав заінтересованість щодо предмета судового спору і повинен був бути залученим у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні іпотекодавця PLC "S-PROFIT".

За твердженням скаржника, судом першої інстанції помилково не прийняті до уваги його доводи, що договір оренди виконувався обома сторонами, а відповідач як орендар нерухомого майна здійснював охорону, прибирання території, сплачував комунальні платежі, забезпечував цілісність та зберігання орендованого майна протягом усього часу користування і не чинить перешкод власнику майна, адже сам факт знаходження орендаря у офісно-складському комплексі не порушує прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 р. поновлено строк на апеляційне оскарження рішення; відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 07.11.2019 р.; зупинено дію оскаржуваного рішення до прийняття апеляційним господарським судом кінцевого рішення.

23.10.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

07.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі, яка обґрунтована об`єктивною неможливістю розгляду даної справи до вирішення справи № 911/2779/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" до Private Limited Company "S-profit" та Національного банку України про визнання дійсним договору оренди нерухомого майна (нежитлових приміщень) предметом якого є нерухоме майно, розташоване за адресою: Київська обл. , Києво-Святошинський р-н, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43.

Вказане клопотання залишено без розгляду на підставі статтей 113, 118 Господарського процесуального кодексу України, оскільки воно подано заявником після спливу строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 р., на подання заяв та клопотань процесуального характеру (протягом 15 днів з дня вручення ухвали), яку заявником отримано 10.10.2019 р. Обґрунтування поважності причин пропуску ним такого строку апелянт не навів.

У судовому засіданні 07.11.2019 р. представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Представник відповідача вказував на обґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та відмовити у цій частині.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як підтверджується матеріалами справи, постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 р. у справі № 5/62 задоволено позов Національного банку України в особі Головного управління Нацбанку України по місту Києву та Київській області, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.03.2009 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козяриком В.М. за реєстровим № 771, а саме: офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв.м., що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43, - для задоволення вимог Національного банку України за кредитним договором № 08/09/10 від 16.03.2009 р. в розмірі 43 384 854,90 грн.

На підставі вказаної постанови, рішення Правління Національного банку України № 339-рш від 14.06.2018 р., акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 54441905/24 від 01.08.2018 р., Національний банк України набув право власності на нерухоме майно - офісно-складський комплекс, літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв.м., який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43, про що позивачу видано свідоцтво про право власності № 468 від 13.12.2018 р.

Набуття позивачем у власність нерухомого майна також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 176442475 від 06.08.2019 р., згідно якої вищезазначене майно перебуває у власності Національного банку України, форма власності - державна.

19.12.2018 р. Національним банком України складено акт про приймання набутого майна, в якому, зокрема, зазначено, що на момент огляду набуте майно використовується невстановленими особами для зберігання техніки та виробничого обладнання.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 61-0018/68584 від 22.12.2018 р., в якому зажадав звільнення нерухомого майна з передачею власнику, проте 03.01.2019 р. відповідач у листі № 03/01/19-2 повідомив, що використовує офісно-складський комплекс відповідно до договору оренди, укладеного з limited company "S-PROFIT" строк якого установлений до 2025 р.; пропонував розглянути можливість передачі майна під відповідальне зберігання.

На день подання позову до господарського суду і на день прийняття судом рішення за результатами вирішення спору, відповідач продовжував використовувати належне позивачу майно.

Вирішуючи спір і задовольняючи вимогу про виселення відповідача з нерухомого майна, право власності на яке належить позивачу і підтверджується свідоцтвом від 13.12.2018 р., зареєстрованим в реєстрі за № 468 приватним нотаріусом Києво-Святошинського району Київської області Власовою Л.В., а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 176442475 від 06.08.2019 р., місцевий господарський суд діяв у відповідності до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 907/791/17, постанови Великої Палати від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц, тож у цій частині апеляційної скарги доводи апелянта є неспроможними.

Факт користування зазначеним нерухомим майном відповідачем не заперечується, а підставою такого користування він вважав договір оренди, укладений зlimited company "S-PROFIT".

З матеріалів справи випливає, що 01.01.2015 р. між Private limited company "S-PROFIT" (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Данко" (орендар) укладено договір оренди майна № 15, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об`єкт, а саме: нежитлові приміщення, розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43, що представляють собою офісно-складський комплекс літ. "А", загальною площею 6 390,0 кв.м. Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об`єкта оренди та діє до 31.12.2025 р. (п. 12.1 договору).

Актом прийому-передачі (нежитлових приміщень) від 01.01.2015 р. орендодавець передав орендарю вказане майно.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За приписами статтей 793, 794 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

З викладеного вбачається, що договори найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладені на строк не менш як три роки підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У відповідності до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

В силу частини 3 статті 640 Цивільного кодексу України (у редакції, яка діяла станом на 01.01.2015 р.) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України законодавець встановив імперативну норму, згідно якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України, правочин, який у випадках встановлених законом підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно приписів ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, договір оренди офісно-складського комплексу № 15 від 01.01.2015 р., у момент його підписання сторонами із строком дії більш 3 років потребував нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а за їх відсутності - такий правочин є нікчемним.

Статтею 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи, що договір оренди укладено на строк, що перевищує три роки, і сторонами недотримані вимоги закону щодо нотаріального посвідчення та реєстрації права користування майном, такий правочин є нікчемним в силу вимог закону, тож заперечення орендаря, які ґрунтувалися на положеннях нікчемного правочину, не заслуговували на увагу і вірно відхилені судом першої інстанції.

Виходячи з цього, у відповідача відсутні правові підстави для користування нерухомим майном, власником якого є позивач, а отже вимоги позову про виселення товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" з офісно-складського комплексу підлягають задоволенню, оскільки відповідач користується майном без достатньої правової підстави та порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. В частині відмови у задоволенні позову апелянтом рішення не оскаржується.

Твердження відповідача про незалучення його до участі у розгляді іншої справи № 5/62, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - PLC "S-PROFIT" на вирішення спору про виселення відповідача не впливає.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апелянта правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" на рішення господарського суду Київської області від 06.08.2019 р. у справі № 911/816/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 06.08.2019 р. у справі № 911/816/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/816/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.12.2019 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко