ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/885/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Головея В.М.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

за участю представників учасників справи:

від Акціонерного товариства Одесагаз, м. Одеса Корх Є.В. за ордером від 15.11.2019 року серія КВ № 822410;

від Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса Сурмакова О.А. за довіреністю від 21.08.2019 року № 20/16.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2019 року, м. Одеса, суддя Погребна К.Ф., повний текст ухвали складено 30.09.2019 року

у справі № 916/885/19

за позовом Акціонерного товариства Одесагаз, м. Одеса

до відповідача Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса

про стягнення 13 162 214 грн. 47 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви та ухвали суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 року (суддя Погребна К.Ф.) позов Акціонерного товариства Одесагаз, м. Одеса задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса на користь Акціонерного товариства Одесагаз, м. Одеса основний борг в сумі 11 116 245 грн. 93 коп., пеню в сумі 1 610 449 грн. 97 коп., 3 % річних в сумі 135 345 грн. 70 коп., інфляційні втрати в розмірі 300 172 грн. 87 коп. та судовий збір в сумі 197 433 грн. 32 коп.

12.08.2019 року на виконання вищезазначеного рішення Господарським судом Одеської області було видано відповідний наказ.

12.08.2019 року Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі № 916/885/19 строком на 1 рік, яка мотивована тим, що сума до стягнення є досить великою, що унеможливлює негайне виконання даного рішення, оскільки по відношенню до боржника досить тривалий час було відкрито провадження у справі про банкрутство та введено процедуру ліквідації, яку було припинено з огляду на прийняття Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» № 2269 від 18.01.2018 року, а не з підстав відновлення його платоспроможності.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.08.2019 року у справі №916/885/19 (суддя Цісельський О.В.) у задоволенні вищезазначеної заяви було відмовлено.

12.09.2019 року Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі № 916/885/19 (вх.№ 2-4396/19), в якій відповідач просив суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 року у справі № 916/885/19 строком на 1 рік.

Заява мотивована тим, що сума до стягнення є досить великою, що унеможливлює негайне виконання даного рішення. При цьому, заявник зазначає, що несвоєчасне виконання договірних зобов`язань перед Акціонерним товариством Одесагаз, м. Одеса обумовлено тим, що ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 15.06.2001 року було порушено провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса; постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса визнано банкрутом та введено ліквідаційну процедуру строком дванадцять місяців; справу про визнання Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса банкрутом було припинено з огляду на прийняття Закону України Про приватизацію державного та комунального майна № 2269 від 18.01.2018 року, а не з підстав відновлення його платоспроможності.

Заявник вказує, що єдиним споживачем теплової енергії, яку виробляє Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса, є Комунальне підприємство Теплопостачання м.Одеси, дебіторська заборгованість якого перед Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м. Одеса станом на 30.06.2019 року складає 520 552 878 грн. 11 коп., а єдиним споживачем електричної енергії, яку виробляє Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м.Одеса є Державне підприємство Енергоринок, дебіторська заборгованість якого перед боржником станом на 30.06.2019 року складає 44 356 614 грн. 61 коп.

Заявник стверджує, що погашення заборгованості можливе лише під час меж опалювального сезону, а тому, відстрочення виконання рішення на один рік надасть можливість Акціонерному товариству Одеська ТЕЦ, м. Одеса розпочати опалювальний сезон, частково отримати сплати за надані послуги та погасити заборгованість перед позивачем в добровільному порядку без застосування примусового виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2019 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса (вх. № 2-4396/19 від 12.09.2019 року) про відстрочення виконання рішення суду у справі № 916/885/19 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, наведені заявником доводи в обґрунтування своєї заяви не свідчать про наявність саме обставин, які ускладнюють та виключають можливість виконання судового рішення у даній справі. Так, збитковість від господарської діяльності у першому півріччі 2019 року не може вважатись такою обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, адже підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Наведені відповідачем обставини лише відображають поточну підприємницьку діяльність відповідача, та вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час і можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. При цьому, фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої відповідач мав планувати свої видатки. Більш того, заявником не надано жодного доказу на підтвердження доводів щодо існування у заявника можливості виконання рішення суду впродовж одного року, тобто строку, на який заявник просить відстрочити виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2019 року у справі № 916/885/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса про відстрочення виконання рішення суду у справі № 916/885/19 та відстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 року у справі № 916/885/19.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що викладені у заяві про відстрочення виконання рішення доводи повністю підтверджують існування у заявника обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення та роблять неможливим негайне його виконання, що є підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Скаржник зазначає, що ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 15.06.2001 року було порушено провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса, постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса було визнано банкрутом та введено ліквідаційну процедуру строком дванадцять місяців. Під час провадження в справі про визнання банкрутом було заявлено та визнано ухвалою суду від 23.03.2017 року кредиторських вимог в ліквідаційній процедурі до Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса на загальну суму 1 156 607 669 грн. 82 коп. При цьому, Господарським судом Одеської області ухвалою від 15.01.2019 року провадження у справі про визнання банкрутом Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м.Одеса було припинено в зв`язку з прийняттям Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», а не з підстав відновлення його платоспроможності.

Тяжке матеріальне становище Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса підтверджується Балансом (звітом про фінансовий стан) станом на поточну дату та звітом про фінансові результати за перше півріччя 2019 року. При цьому, скаржник має велику заборгованість перед третіми особами, а саме: перед АТ «НАК «Нафтогаз України» складає 866 140 828 грн. 89 коп.; перед ДК «Газ України «НАК «Нафтогаз України» складає 174294473 грн. 08 коп.; перед АТ «Укртрансгаз» складає 42 305 262 грн. 36 коп. Крім того, податковий борг, що було заявлено як кредиторські вимоги до Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м.Одеса під час ліквідаційної процедури, так і залишився непогашеним. Єдиним споживачем теплової енергії, яку виробляє Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса, є Комунальне підприємство «Теплопостачання м. Одеси», дебіторська заборгованість якого перед заявником станом на поточну дату складає 520 552 878 грн. 11 коп.

З огляду на зазначені обставини, скаржник вважає, що він на даний час перебуває в важкому матеріальному становищі, добровільно сплатити суму стягнутого боргу не має можливості, що потягне примусове виконання судового наказу у справі № 916/885/19, під час якого, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», буде обов`язково стягнений з Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса виконавчий збір, у розмірі 10 % від суми боргу, що складатиме 1 335 964 грн. 80 коп. та накладено арешт на кошти та майно боржника.

Крім того, як зауважує Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса, зараз, під час меж опалювального сезону, коли виробництво теплової енергії не здійснюється, отримання коштів від єдиного споживача теплової енергії, Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» взагалі неможливо. Основний період належних сплат починається приблизно з грудня-січня та триває до квітня під час опалювального сезону. За цей період також накопичуються інші борги, що Товариство має погашати, в тому числі першочергові платежі - це заробітна плата та сплата податків. А відстрочення виконання рішення на один рік надасть можливість Акціонерному товариству Одеська ТЕЦ, м.Одеса розпочати опалювальний сезон, частково отримати сплати за надані послуги та погасити заборгованість перед позивачем в добровільному порядку без застосування примусового виконання рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2019 року у справі № 916/885/19, справу призначено до судового розгляду.

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи заяви та апеляційної скарги, що викладені письмово, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, заяву Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса про відстрочення виконання рішення суду задовольнити. Крім того, повідомив суд про добровільну сплату на теперішній час суми основного боргу перед позивачем. Представник Акціонерного товариства Одесагаз, м. Одеса усно заперечував проти доводів апеляційної скарги з мотивів їх необґрунтованості, зазначив, що матеріали справи також містять докази на підтвердження скрутного фінансового становища позивача та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 23.09.2019 року у справі №916/885/19 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і відсутні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

В березні 2019 року Акціонерне товариство Одесагаз, м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса на користь Акціонерного товариства Одесагаз, м. Одеса основний борг в сумі 11 116 245 грн. 93 коп., пеню в сумі 1 610 449 грн. 97 коп., 3 % річних в сумі 135 345 грн. 70 коп., інфляційні втрати в розмірі 30 017 грн. 87 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 року (суддя Погребна К.Ф.) позов Акціонерного товариства Одесагаз, м. Одеса було задоволено повністю.

12.08.2019 року вищезазначене рішення суду набрало законної сили, в зв`язку з чим Господарським судом Одеської області було видано відповідний наказ.

12.09.2019 року Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі № 916/885/19 (вх.№ 2-4396/19), в якій відповідач просив суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 року у справі № 916/885/19 строком на 1 рік.

Заява ґрунтується на таких обставинах:

- сума до стягнення є досить великою, що унеможливлює негайне виконання даного рішення;

- заявник досить тривалий час перебував у процедурі банкрутства, яка була припинена з огляду на прийняття Закону України Про приватизацію державного та комунального майна № 2269 від 18.01.2018 року, а не з підстав відновлення його платоспроможності;

- єдиним споживачем теплової енергії, яку виробляє Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса є Комунальне підприємство Теплопостачання м. Одеси, дебіторська заборгованість якого перед Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м. Одеса станом на 30.06.2019 року складає 520 552 878 грн. 11 коп., а єдиним споживачем електричної енергії, яку виробляє Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ, м. Одеса є Державне підприємство Енергоринок, дебіторська заборгованість якого перед боржником станом на 30.06.2019 року складає 44 356 614 грн. 61коп.;

- погашення заборгованості можливе лише під час між опалювального сезону, а тому, відстрочення виконання рішення на один рік надасть можливість Акціонерному товариству Одеська ТЕЦ, м. Одеса розпочати опалювальний сезон, частково отримати сплати за надані послуги та погасити заборгованість перед позивачем в добровільному порядку без застосування примусового виконання рішення.

На підтвердження зазначених обставин Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м.Одеса до вищезазначеної заяви було додано:

- акт звіряння розрахунків між Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м. Одеса та Акціонерним товариством «Нафтогаз України», м. Київ станом на 31.05.2019 року, з якого вбачається що борг Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса перед Акціонерним товариством «Нафтогаз України», м. Київ складає 866 140 828 грн. 89 коп.;

- акт звіряння розрахунків між Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м. Одеса та ДК Газ України НАК Нафтогаз України станом на 06.06.2019 року, з якого вбачається що борг Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса перед ДК Газ України НАК Нафтогаз України складає 174 294 473 грн. 08 коп.;

- акт звіряння розрахунків між Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м. Одеса та AT Укртрансгаз станом на червень 2019 року, з якого вбачається що борг Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса перед AT Укртрансгаз складає 42 305 262 грн. 36 коп.;

- акт звіряння розрахунків між Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м. Одеса та Комунальним підприємством Теплопостачання м. Одеси станом на червень 2019 року, з якого вбачається що борг останнього перед Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м.Одеса складає 520 552 878 грн. 11 коп.;

- акт звіряння розрахунків між Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м. Одеса та Державним підприємством Енергоринок станом на 30.06.2019 року, з якого вбачається що борг останнього перед Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ, м. Одеса складає 44 356 614 грн. 61 коп.;

- витяг з інформаційної системи органів ДФС України щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 02.08.2019 року;

- балансовий звіт Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса станом на 30.06.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2019 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса (вх.№ 2-4396/19 від 12.09.2019 року) про відстрочення виконання рішення суду у справі № 916/885/19 відмовлено.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява N 71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Зі змісту ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, вбачається, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За приписами ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Тобто зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

При цьому, питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Так, в даному випадку заява про відстрочення виконання рішення суду у даній справі обґрунтована неможливістю своєчасного виконання рішення суду щодо сплати стягнутої суми заборгованості, оскільки відповідач знаходиться у тяжкому фінансовому стані, яке обумовлено тим, що скаржник досить тривалий час перебував у стані банкрутства, має інші непогашені борги перед третіми особами, а також дебіторські заборгованості третіх осіб перед заявником.

Зазначені обставини заявник підтверджує відповідними актами звіряння розрахунків між заявником та третіми особами, а також балансовим звітом Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса за перше півріччя 2019 року.

Дослідивши підстави, якими обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, а також докази на їх підтвердження, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса, оскільки наведені заявником доводи в обґрунтування своєї заяви не свідчать про наявність саме обставин, які ускладнюють та виключають можливість виконання судового рішення у даній справі.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

За висновками, викладеними Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, і, зокрема, у рішенні від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України", межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслив, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджено обов`язковим та такими, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1)чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Так, як вірно зазначив суд першої інстанції, збитковість від господарської діяльності у першому півріччі 2019 року не може вважатись такою обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим. Адже підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Наведені відповідачем обставини, лише відображають поточну підприємницьку діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається заявник, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. При цьому, фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої відповідач мав планувати свої видатки.

Разом з цим, відповідачем не було подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо). При цьому слід врахувати, що спір у цій справі виник саме з вини відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.

Таким чином, зазначені обставини не можуть бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Судова колегія зауважує, що при наданні відстрочки виконання рішення строком на один рік, стягувач (в цьому випадку Акціонерне товариство Одесагаз, м. Одеса) не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами без отримання будь-якої компенсації, оскільки невиконання грошового зобов`язання за наявності судового рішення про задоволення вимог позивача з відстрочкою не призводить до наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період такого відстрочення та останній понесе збитки від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в економіці країни.

До того ж, як вірно зазначив суд першої інстанції, заявником не надано жодного доказу на підтвердження доводів щодо існування у заявника можливості виконання рішення суду впродовж одного року, тобто строку, на який заявник просить відстрочити виконання рішення суду. Підстави того, що на теперішній час скаржник почав виконувати рішення суду, не можуть бути предметом дослідження суду апеляційної інстанції, оскільки вони не були предметом розгляду суду першої інстанції, а можуть бути тільки підставою для нового звернення скаржника до суду з новою заявою.

Таким чином, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що, суд першої інстанції дотримався справедливого балансу інтересів сторін у спорі та обґрунтовано відмовив Акціонерному товариству Одеська ТЕЦ, м. Одеса у відстрочці виконання рішення суду, який не навів належні обставини, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють своєчасне виконання судового рішення.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, які в основному повторюють доводи заяви, що були предметом дослідження, не ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджуються належними доказами та є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м.Одеса необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 23.09.2019 року у справі № 916/885/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2019 року у справі № 916/885/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2019 року у справі №916/885/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 09.12.2019 року.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2019 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
В.М. Головей