ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1591/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Голоденко І.О.

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства "Радіовимірювач" (вул. Колекторна, 24/26, м. Київ, 02121)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гасюка Георгія Георгійовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 220342,00 грн, -

за участю представників учасників справи:

від позивача: Мироненко К.Б.;

від відповідачів: Наседкін О.І.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Радіовимірювач" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гасюка Георгія Георгійовича, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором комісії на продаж продукції від 05.02.2014 № 600 в сумі 220342,00 грн.

Позиції учасників справи

Підставою позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором комісії на продаж продукції від 05.02.2014 № 600 в частині сплати коштів за реалізовану продукцію.

06.09.2019 від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов (137-144,т.1), відповідно до якого відповідач в повному обсязі заперечує проти позовних вимог позивача, вважає його необґрунтованим та недоведеним. Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що позивачем не доведено належними доказами обставину передання товару відповідачу на комісію, його вартості, грошове зобов`язання у відповідача не настало, оскільки договором передбачений обов`язок відповідача сплатити кошти за умови реалізації товару, водночас докази реалізації товару відсутні. Відповідач вважає, що спосіб захисту прав, який обрав позивач, не передбачений ані договором, ані відповідними нормами законодавства, які регулюють спірні відносини.

30.09.2019 до суду від позивача за вх. № 19840/19 надійшла відповідь на відзив (а.с.149-154,т.1), в якій позивач наголосив на тому, що надані позивачем рахунки-фактури відповідають вимогам, зокрема, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а надані позивачем рахунки та акти в повному обсязі підтверджують факт отримання відповідачем товару на реалізацію.

30.09.2019 позивачем було подано клопотання про допит свідків разом з показаннями свідків (а.с.155-158,т.1), водночас, вказане клопотання було відкликано представником позивача в судовому засіданні16.10.2019.

15.10.2019 позивачем було подано суду письмові пояснення до відповіді на відзив (а.с.1-2, т.2), в яких позивач пояснив неможливість подання деяких доказів разом з позовною заявою зміною виконавця під час подання позовної зави. До письмових пояснень позивачем також було подано нотаріально посвідчені заяви свідків (а.с.3-4,т.2).

15.10.2019 від відповідача за вх. № 21039/19 надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких відповідач наголосив, що рахунок-фактура не є тим документом, який підтверджує факт передачі товару, а надані позивачем рахунки-накладні поєднують в собі елементи двох документі: рахунку-фактури та видаткової накладної, яка в свою чергу, повинна містити підпис одержувача. Відповідач наполягає, що надані позивачем докази не надають можливості встановити, що позивач передав відповідачу саме ті товари, щодо яких позивач зазначає у позові. Крім того, відповідач наголосив, що єдиним належним доказом, який може підтвердити факт передачі товару, є акт приймання-передачі, а отже заяви свідків не можуть довести цю обставину.

21.10.2019 від позивача за вх. № 21537/19 надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що надані позивачем докази часткової оплати відповідачем підтверджують факт наявності договірних відносин між сторонами.

28.10.2019 від позивача за вх. № 22170/19 надійшла відповідь на заперечення відповідача, яку судом не прийнято до розгляду, висновок і мотиви викладені судом в судовому засіданні.

Також позивачем на стадії розгляду справи по суті було подано додаткові пояснення №2 з додатковими доказами та додаткові пояснення №3 (вх. №24284/19 від 25.11.2019 та 24586/19 від 27.11.2019), які судом залишено без розгляду, висновок і мотиви викладені судом в судовому засіданні 27.11.2019.

Під час розгляду справи по суті позивач повністю підтримав заявлені ним вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечував та не визнав обставин щодо реалізації товару та факту отримання від позивача товару по непідписаним обома сторонами рахункам-накладним, експрес-накладним.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.06.2019 позовну заяву Державного підприємства "Радіовимірювач" на підставі ч.1 ст.174 ГПК України було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.07.2019 було відкрито провадження у справі №916/1591/19, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на " 22" липня 2019 об 11год30хв.

Ухвалою суду від 22.07.2019 у судовому засіданні по справі №916/1591/19 оголошено перерву до "28" серпня 2019 р. о 10:00. Ухвалою суду від 28.08.2019 справу №916/1591/19 було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням; ухвалено розпочати розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі №916/1591/19 на "02" жовтня 2019 р. о 10:00. 02.10.2019 судом було протокольно ухвалено оголосити перерву в підготовчому засіданні до "16" жовтня 2019 о 15год. 00хв. 16.10.2019 судом було протокольно ухвалено оголосити перерву в підготовчому засіданні до "23" жовтня 2019 о 17год. 30хв. 23.10.2019 судом було протокольно ухвалено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті в засіданні суду на "28" жовтня 2019 о 13год. 45хв. 28.10.2019 судом було протокольно ухвалено оголосити перерву в судовому засіданні до "15" листопада 2019 11год. 00хв. 15.11.2019 судом було протокольно ухвалено оголосити перерву в судовому засіданні до "27" листопада 2019 о 14год. 00хв.

У судовому засіданні 27.11.2019 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

05.02.2014 між Державним підприємством "Радіовимірювач" (комітент) та Фізичною особою-підприємцем Гасюком Георгієм Георгійовичем (комісіонер) було укладено договір комісії на продаж продукції (договір про передачу продукції на реалізацію) №600 (а.с.8, т.1), відповідно до п.1.1. якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента здійснити в інтересах останнього від свого імені угоду з продажу продукції, а саме перетворювачів напруги ПНС-32 та стабілізаторів напруги електронних однофазних СНЕО.

Згідно з п. 1.2. договору конкретні умови угоди, а саме найменування продукції; кількість продукції; фіксована сума, яку отримує комітент за одиницю проданої продукції та дата відвантаження наводяться у специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п.п. 2.5., 2.6., 2.7. договору комісіонер зобов`язаний: інформувати комітента про реалізацію наданої на комісію продукції впродовж трьох робочих днів з дати її продажу у письмовому або електронному вигляді; вчасно виплачувати комітенту кошти за реалізовану продукцію згідно з п.6.1. цього договору; у випадку відсутності продажу продукції наданої комітентом впродовж шести місяців з дати її отримання повернути цю продукцію комітенту у випадку, якщо термін знаходження на комісії не продовжений за письмовою згодою сторін. Також у випадку отримання письмового повідомлення від комітента згідно п. 8.2. цього договору комісіонер повинен повернути вказану у такому зверненні продукцію.

Згідно з п. 4 договору передача майна на комісію здійснюється за актом у наступному порядку: місце передачі - склад комісіонера за адресою: м. Одеса, вул. Михайлівська, 44-В; транспортування - за рахунок комітента.

За умовами п.5.1. договору грошові кошти за реалізовану продукцію комітенту виплачуються комісіонером протягом двох тижнів з дати надходження коштів на його розрахунковий рахунок.

Відповідно до п. 6.1., 6.2. договору він укладається терміном на два роки з дати підписання обома сторонами. Договір може бути пролонгований за письмовою згодою сторін.

Згідно з п. 7.1. договору комісіонер у випадку існування фінансових зобов`язань або нереалізованої продукції комітента зобов`язаний відповідно розрахуватись по фінансовим зобов`язанням або повернути надану йому продукцію навіть після завершення строку дії цього договору.

За змістом п.п. 12.1, 12.2. договору у специфікаціях до даного договору вказується інформація про: найменування та кількість наданої комісіонеру продукції; фіксовану ціну, яку має отримати комітент за реалізацію комісіонером одиниці відповідної продукції; дату відправки комісіонеру продукції. Специфікації до даного договору становлять його невід`ємну частину.

02.09.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 (а.с.9, т.1), якою до вищевказаного договору було внесено зміни в частині банківських реквізитів комітента.

10.12.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду №2 (а.с.10), в якій сторони внесли зміни в п.1.1. договору та виклали його в наступній редакції: комісіонер зобов`язується за дорученням комітента здійснити в інтересах останнього від свого імені угоду з продажу продукції, а саме: перетворювачів напруги ПНС-32, стабілізаторів напруги електронних однофазних СНЕО, комплектів вузлів перетворювачів напруги ПНС-32 та комплектів вузлів стабілізаторів напруги електронних однофазних СНЕО.

14.12.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду №3 (а.с.11, т.1), якою сторони, зокрема, внесли зміни в п. 6.1. договору та виклали його в наступній редакції: цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до « 31» грудня 2016 року.

20.07.2018 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 20.06.2018 №562 (а.с.12-16, т.1), в якій позивач вимагав сплатити заборгованість за реалізовану продукцію по вищевказаному договору комісії в сумі 205307,58 грн, а також надати позивачу звіт комісіонера про реалізовану продукцію. Аналогічну за змістом претензію від 20.07.2018 за №704 позивач повторно направив відповідачу 21.09.2018 (а.с.17-20, т.1).

Згідно товарно-транспортної накладної від 27.01.2015 (а.с.106, т.1) позивачем було здійснено відправлення для Гасюка Г .Г. за адресою, що значиться в договорі: м. Одеса, вул. Михайлівська, 44-В.

27.01.2015 між сторонами було підписано акти прийому-передачі матеріальних цінностей на комісію згідно договору №600 від 05.02.2014 (а.с.108, 111, т.1), згідно яких комітент передав, а комісіонер прийняв комплекти вузлів ПНС-32-1,25 у кількості 10 шт та комплекти вузлів СНЕО-20 у кількості 10 штук.

В матеріалах справи наявні рахунки-накладні: від 27.01.2015 №3 на суму 61006,20 грн; від 27.01.2015 №4 на суму 109431,00 грн; від 15.12.2016 №81 на суму 49320,00 грн; від 23.11.2016 №75 на суму 25536,00 грн (а.с.107, 109, 113, 115, т.1) щодо передачі відповідачу товару по спірному договору, які підписані представниками позивача, проте не містять підпису відповідача в графі «отримав». Відповідач проти отримання цього товару заперечує.

В матеріалах справи також наявні поштові накладні від 15.12.2016 та від 23.11.2016 про здійснення позивачем відправлення на ім`я Гасюка Георгія за адресою: АДРЕСА_2 , відділення №3, вид вантажу - вантаж, кількість місць 6 та 8 відповідно (а.с.112, 114, т.1). Позивач стверджує, що за цими накладними було направлено відповідачу продукцію на реалізацію за рахунками-накладними від 15.12.2016 №81 та від 23.11.2016 №75, в підтвердження зазначеної обставини позивачем надано суду заяви свідків (а.с.3, 4, т.1). Відповідач зазначеної обставини під час розгляду справи не визнав.

Крім того, в матеріалах справи наявні картки рахунків товару на комісію по спірному договору та картки складського обліку матеріалів (а.с. 116-125, т.1), які є документами внутрішнього обліку позивача та не підтверджують факту передачі продукції на реалізацію відповідачу.

З наявних в матеріалах справи платіжних документів (а.с.159-194, т.1) вбачається, що відповідачем у період з 09.07.2014 по 23.03.2018 було здійснено оплати на користь позивача на загальну суму 288584,62 грн з посилання у призначенні платежу на спірний договір, водночас суд зазначає, що в призначенні платежу відсутні посилання на акти, рахунки або накладні.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526, 530 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

За змістом ч.3 ст. 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 1016 ЦК України комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере). У разі порушення третьою особою договору, укладеного з нею комісіонером, комісіонер зобов`язаний негайно повідомити про це комітента, зібрати та забезпечити необхідні докази. Комітент має право вимагати від комісіонера відступлення права вимоги до цієї особи.

Відповідно до ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 87 ГПК України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Позиція суду

Звертаючись до господарського суду з позовом до відповідача позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором комісії в частині оплати коштів за реалізовану продукцію, передану позивачем за цим договором.

Згідно вищевказаних норм законодавства та умов укладеного між сторонами договору, предметом договору комісії є надання послуги, яка полягає у вчиненні комісіонером правочинів за дорученням комітента, а розрахунки між комітентом і комісіонером за фактом виконання цих доручень комісіонером здійснюються на підставі поданого комісіонером звіту.

Як вбачається з умов договору комісії від 05.02.1014 №600, сторони під час його укладення на власний розсуд визначили умови та строк проведення між ними розрахунків, а саме: виплата коштів відповідачем на користь позивача за реалізовану продукцію здійснюється протягом двох тижнів з дати надходження коштів на його розрахунковий рахунок.

З врахуванням підстав позову позивача та виходячи зі змісту умов договору комісії, обставинами, які входять до предмету доказування у цій справі, серед іншого, є: встановлення факту передачі товару на реалізацію та його вартості; встановлення факту реалізації товару; встановлення обставини надходження коштів за реалізовану продукцію на рахунок відповідача.

Відповідач під час розгляду справи заперечив факт отримання товару за рахунками-накладними: від 27.01.2015 №3 на суму 61006,20 грн; від 27.01.2015 №4 на суму 109431,00 грн; від 15.12.2016 №81 на суму 49320,00 грн; від 23.11.2016 №75 на суму 25536,00 грн (а.с.107, 109, 113, 115, т.1) та поштовими накладними від 15.12.2016 та від 23.11.2016. В свою чергу, позивач не довів суду належними та допустимими доказами обставину отримання відповідачем усього товару за цими накладними, крім товару за актами прийому-передачі матеріальних цінностей, в яких не вказана ціна товару (а.с.108, 111, т.1). В матеріалах справи відсутні також докази реалізації відповідачем товару на спірну суму та надходження спірних коштів на рахунок відповідача. Не містять матеріали справи також і звітів відповідача як комісіонера. При цьому, суд вважає, що заяви свідків про телефонне повідомлення відповідача про отримання товару за поштовими накладними, не є достатніми доказами, на підставі яких суд може достовірно встановити обставину отримання відповідачем товару, оскільки відомості щодо товару мають містити накладні або інші товаросупровідні документи, тим більш за умови заперечення цього факту відповідачем.

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між сторонами дійсно виникли на підставі договору відносини комісії, разом з цим єдиними належними доказами у матеріалах справи, які підтверджують факт передачі товару на реалізацію за спірним договором є акти приймання-передачі матеріальних цінностей від 27.01.2015 року про передачу відповідачу комплектів ПНС-32-1,25 у кількості 10 шт та комплектів вузлів СНЕО-20 у кількості 10 шт, водночас, вартість цієї продукції позивачем не доведена, як і її реалізацію відповідачем.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи наявні платіжні документи, які підтверджують проведення відповідачем оплати за спірним договором, але без посилання на будь-які акти чи рахунки, за наявними у справі доказами у їх сукупності суд позбавлений можливості встановити, що саме ці акти є неоплаченими відповідачем.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач належним чином не довів суду тих обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог до відповідача, а отже позов Державного підприємства "Радіовимірювач" до Фізичної особи-підприємця Гасюка Георгія Георгійовича про стягнення 220342,00 грн задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов позивача не підлягає задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір за подання позову покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09 грудня 2019 р.

Суддя Д.О. Бездоля