ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Справа № 918/670/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

без виклику представників сторін

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 15.10.19р. суддею Романюк Ю.Г., повний текст складено 17.10.19 у справі № 918/670/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Костопількомуненергія"

про стягнення заборгованості в сумі 131 190 грн. 32 коп.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Комунального підприємства "Костопількомуненергія", в якому просило стягнути 75 632 грн. 20 коп. пені, 37 149 грн. 03 коп. три проценти річних, 18 409 грн. 09 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором постачання природного газу №8357/1718-ТЕ-28 від 04.09.2017 року.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 15.10.19 року позов задоволено частково. Стягнути з Комунального підприємства "Костопількомуненергія" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 37 816 грн. грн. 10 коп. пені, 37 149 грн. 03 коп. 3% річних, 18 409 грн. 09 коп. інфляційних втрат; у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 37 816 грн. грн. 10 коп. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач за надані позивачем послуги розрахувався несвоєчасно, з порушенням строків встановлених договором. Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Разом з тим, суд першої інстанції керуючись ст.. 551 ЦК України та ст.. 233 ГК України, зменшив розмір заявленої до стягнення пені на 50%.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 15.10.19 року в частині відмови у стягненні 37 816 грн. 10 коп. пені.

Скаржник стверджує, що оскаржуване рішення не містить жодного посилання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача. Відповідачем не доведено реального фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже відповідач не надав доказів на підтвердження скрутного фінансового стану.

Вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання та розмір таких збитків.

Позивач вважає, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано, з порушенням норм процесуального права, прийнято оскаржуване рішення без урахування доводів та доказів позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, зазначив, що відповідач повністю оплатив заборгованість по договору постачання газу. Стверджує, що КП «Костопількомуненерго» перебуває в скрутному матеріальному становищі, що підтверджується копіями банківських виписок.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

04 вересня 2017 року між АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та КП "Костопількомуненергія" (споживач) укладено договір постачання природного газу № 8357/1718-ТЕ-28.

Відповідно до умов Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1).

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 4065 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень - 230; листопад - 685; грудень - 845, а всього за IV кв. 2107 року - 1760; січень - 910; лютий - 730; березень - 665, а всього за І кв. 2018 р. - 2305.

Відповідно до п.п. 3.7.- 3.9. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. Не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, споживач зобов`язується надати постачальнику підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання - передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

П. 8.2. Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Додатковою угодою № 1 до договору від 11.01.18 р. сторони внесли зміни до п. 8.2, виклавши його у наступній редакції: у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

02.04.18 р. між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору, якою передбачили, що постачальник передає споживачу з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 160 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): квітень - 160; травень - 0, а всього - 160.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, в період з жовтня 2017 року по травень 2018 року позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 15 911 838,43 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 912 486,92 грн., від 30.11.2017 на суму 2 469 809,96 грн., від 31.12.2017 на суму 2 779 424,29 грн., від 31.01.2018 на суму 3 235 614,38 грн., від 28.02.2018 на суму 3 157 178,90 грн., від 31.03.2018 на суму 2 925 027,47 грн., від 30.04.2018 на суму 432 296,51 грн.

При цьому, відповідач розрахувався за надані послуги в повному обсязі, однак з порушенням строків, встановлених умовами Договору.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасної оплати наданих послуг стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

В силу положень ст. ст. 193, 202 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач зобов`язаний провести остаточний розрахунок за фактично отриманий газ до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Між тим, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач за надані в період з жовтня 2017 року по травень 2018 року послуги розрахувався з порушенням встановленого строку.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання в установлений строк, недотримання якого призводить до порушення зобов`язання.

Так, за ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідні положення Господарського кодексу України також передбачають, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання він зобов`язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню). Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання. (ст. 230).

За змістом частини 4 ст. 231 Господарського кодексу України. у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБК, що діяла у період, за який нараховується пеня розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суму оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.05 р. № 20.

Також, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін за Договором, як грошових зобов`язань, так як у Замовника існує обов`язок оплатити надані йому послуги, наявні підстави для застосування частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача та дні фактичної сплати відповідачем суми боргу, колегія суддів перевіривши правильність нарахування 3% річних, інфляційних втрат прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 37 149,03 грн. та 18 409,09 грн. інфляційних, нараховані у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, колегія суддів погоджується з правильністю розрахунку позивача в частині нарахування пені в сумі 75632,2 грн. , яка заявлена до стягнення з відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване та незаконне зменшення місцевим господарським судом належної до стягнення пені до 37816,1 грн. колегія суддів з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів враховує наступне.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Отже, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів враховує, що КП «Костопількомуненерго» є комунальним підприємством, метою діяльності якого є виробництво та постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення.

Нормами ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов`язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 17 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Відповідно до вказаного Порядку уповноважений банк здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки, з урахуванням вимог пунктів 14 - 26 цього Порядку.

Згідно п. 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15 - 26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості, зокрема, послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи.

Таким чином, КП «Костопількомуненерго» самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг з транспортування природного газу, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

Господарським судом прийнято до уваги той факт, що відповідач виконав забов`язання перед позивачем, при цьому строк на який прострочив виконання зобов`язання є незначним. При цьому, несвоєчасне виконання розрахунків виникло у зв`язку з недостатністю коштів на рахунках з спеціальним режимом використання, що в свою чергу обумовлено неплатежами різних категорій споживачів та не профінансованими пільгами і житловими субсидіями населенню.

На думку колегії суддів апеляційного господарського суду, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором, причини несвоєчасного виконання зобов`язання, значимість підприємства відповідача для населення та держави, постачання відповідачем теплової енергії - містять об`єктивні відомості, які підтверджують висновок місцевого господарського суду про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення неустойки та спростовує доводи апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, який вважав, що даний випадок можна визнати винятковим, а також беручи до уваги: - поважні причини несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання (відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання); ту обставину, що відповідач є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання, а отже основним джерелом доходів такого підприємства є кошти, що надійшли за наданні послуги з теплопостачання від споживачів, серед яких є населення та бюджетні організації;- поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення порушення та його наслідків; - ступінь виконання зобов`язань відповідачем по Договору дорівнює 100 %; - дотримання балансу інтересів обох сторін, вважає, що є законні підстави для зменшення розміру стягнення з відповідача пені в сумі 37816,1 грн. від належної до стягнення суми.

Судом також було враховано інтереси позивача, прийнято до уваги, що діяльність АТ «НАК «Нафтогаз України» має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування використання, видобування газу та беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, господарський суд лише частково задовольнив клопотання відповідача, який просив взагалі відмовити у стягненні пені, та зменшив розмір заявлених штрафних санкцій до 37816,1 грн., чим забезпечив дотримання балансу інтересів обох сторін.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано належних у розумінні статей 74, 76, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів отримання збитків, понесених ним втрат в результаті несвоєчасної оплати відповідачем вартості поставленого газу.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своєї позиції позивачем не надано.

Беручи до уваги викладене, доводи позивача про незаконність прийнятого судового рішення в частині зменшення місцевим господарським судом належної до стягнення пені слід визнати необґрунтованими, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду, відсутні, тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 129 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.10.19р. у справі № 918/670/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 15.10.19р. у справі № 918/670/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/670/19 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "03" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Грязнов В.В.