ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.11.2019 Справа № 920/865/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Данілової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи №920/865/19 за правилами загального позовного провадження
за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Сумигаз Збут (40000, м. Суми, вул. Береста, 21, ),
до відповідача: військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ),
про стягнення 334930,15 грн.,
представники учасників справи:
позивача: адвокат Сіденко Л.В.,
відповідача: Гломозда С.О за довіреністю № 1 від 01.08.2019.
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Сумської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 41FB407-249-19 від 31.01.2019 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів в загальному розмірі 334930,15 грн., з яких: 275038,80 грн. основний борг, 8526,20 грн. інфляційні збитки, 4014,47 грн. - 3 % річних, 47350,68 грн. пеня, а також суму сплаченого судового збору.
Ухвалою господарського суду Сумської області від 19.08.2019 задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/865/19 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 16.09.2019.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки відповідачем було дотримано господарські зобов`язання згідно умов технічного договору № 41FB407-249-19 на постачання природного газу від 31.01.2019.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач не заперечує проти факту споживання природного газу у січні 2019 року та жодним чином не спростовує обставини та правову позицію позивача, викладених у позові та доведених позивачем належними та допустимими доказами.
Ухвалою від 16.09.2019 у справі № 920/865/19 судом постановлено: заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задовольнити; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням; призначити підготовче засідання на 15.10.2019.
Представником відповідача разом із супровідним листом № 2/22-1134 від 30.09.2019 надано до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, де представник відповідача зазначає, що у господарських відносинах з позивачем з боку відповідача відсутні порушення, зобов`язання перед позивачем у відповідача відсутні, а тому відсутні і правові наслідки. На підставі наведеного представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю; визнати договір № 41FB407-249-19 від 31.01.2019 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів недійсним в частині виконання відповідачем зобов`язань за спожитий природний газ в січні 2019 року; визнати дійсним факт споживання відповідачем обсягів природного газу в кількості 21,604 тис. куб. м. за ціною 9499,99 грн. за 1 тис. куб. м. згідно результатів електронних торгів на аукціоні, який відбувся на електронному майданчику PROZORRO 09.01.2019; витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягувати.
Ухвалою суду від 15.10.2019 відкладено підготовче засідання на 29.10.2019.
21.10.2019 відповідач надав суду уточнене заперечення на відповідь на відзив та клопотання про зменшення розміру санкцій.
Ухвалою суду 29.10.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
31.01.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (позивач постачальник) та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (відповідач споживач) був укладений договір № 41FB407-249-19 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2019 році газ в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.
У п. 1.3. договору сторони встановили планові обсяги постачання газу по місяцях.
Постачання газу здійснюється за умови наявності діючого між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу газу (пункт 2.2.1. договору).
Пунктом 2.9. договору сторони погодили, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється у наступному порядку:
2.9.1. за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (про транспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ;
2.9.2. на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника;
2.9.3. споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту прийому-передачі газу;
2.9.4. у випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач у такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набранням таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника;
2.9.5. у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання - передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітнім, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу у січні 2019 року природний газ на загальну суму 275038 грн. 80 коп.
Факт отримання газу відповідачем підтверджується актом приймання - передачі природного газу від 31.01.2019 № СМ389001043 (а.с. 33).
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що на підставі отриманих даних від АТ «Сумигаз», як оператора ГРМ, позивач надав належним чином оформлений, підписаний, скріплений печаткою акт № СМ389001043 приймання - передачі обсягів природного газу від 31.01.2019 загальним обсягом 21,604 тис.куб.м на суму 275038,80 грн. Листами від 11.03.2019, від 25.03.2019 на адресу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України були направлені для підписання акти приймання-передачі природного газу, проте листи залишені без відповіді та задоволення.
Враховуючи положення п. 2.9.4. договору, акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановленим відповідно до даних оператора ГРМ, тобто AT «СУМИГАЗ».
Відповідно до п. 4.2. договору оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: обсяг газу сплачується до 25 числа місяця постачання газу згідно рахунку-фактури. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до 10 числа, наступного за звітним місяцем згідно рахунку-фактури.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним договірні зобов`язання виконані в повному обсязі, проте відповідач не здійснив оплату за отриманий природний газ за січень 2019 року в сумі 275038 грн. 80 коп.
Пунктом 11.1 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2019 до 31 січня 2019 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Пунктом 11.2 договору передбачено, що одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Станом на дату розгляду даної справи в суді відповідачем заборгованість за поставлений природний газ не сплачена, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 275038 грн. 80 коп. заборгованості за поставлений природний газ є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Також позивач просить суд стягнути з відповідача 47350 грн. 68 коп. пені за період з 11.02.2019 по 07.08.2019 відповідно до розрахунку позивача.
Згідно з п. 3 ч. 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 6.2.1 договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
Згідно з ч. 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до ч.1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
У відповідності до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4.2. договору оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: обсяг газу сплачується до 25 числа місяця постачання газу згідно рахунку-фактури. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до 10 числа, наступного за звітним місяцем згідно рахунку-фактури.
У той же час, з матеріалів справи вбачається, що рахунок на оплату за спожитий газ у січні 2019 року направлено на адресу відповідача листом від 25.03.2019.
Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 47350,68 грн. за період з 11.02.2019 по 07.08.2019.
Початком нарахування пені позивач визначає 11.02.2019 перший день прострочення зобов`язання, з урахуванням п. 4.2. договору.
Однак позивач невірно визначив початок періоду для нарахування штрафних санкцій, оскільки рахунок на оплату за спожитий газ у січні 2019 року був надісланий відповідачу лише 25.03.2019, отже таке нарахування повинно було бути здійснено з 11.04.2019.
Суд здійснив перерахунок пені за період з 11.04.2019 по 07.08.2019, виходячи з суми боргу в розмірі 275038,80 грн. та дійшов висновку, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 31350,57 грн.
Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Приписами частини 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити поведінку сторони, в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання.
Частиною другою статті 20 ГК України встановлено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом.
Правовий аналіз вказаний статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
Питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Суд зазначає, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, це питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 ЦК України).
Правова позиція Верховного Суду «Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій» (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 924/709/17.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій просить суд не застосовувати до військової частини НОМЕР_1 штрафні санкції у вигляді пені в сумі 47350,68 грн., оскільки станом на 31.01.2019 були відсутні бюджетні асигнування на оплату природного газу, а також військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідно до рішення № 050 від 15.11.2016 Шосткинської об`єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Сумській області є неприбутковою установою, що утримуються за рахунок коштів відповідних бюджетів.
Враховуючи вищевикладене, та те, що заборгованість відповідача виникла унаслідок несвоєчасного фінансування з державного бюджету України, позивачем не доведено суду понесення збитків унаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті, та неможливість припинення енергопостачання військової частини, а також відсутності станом на 31.01.2019 бюджетних асигнувань для оплати природного газу, відповідно до цього суд вважає за необхідне зменшити розмір пені та стягнути з відповідача пеню у розмірі 15000,00 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.
Крім того, позивач нарахував відповідачу 4014 грн. 47 коп. 3 % річних за період з 11.02.2019 по 07.08.2019 та 8526 грн. 20 коп. інфляційних втрат за лютий - травень 2019 року, відповідно до розрахунків позивача.
Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вже зазначалось, строк на оплату відповідачем за переданий постачальником газ сплив 10.04.2019. Тому, суд не погоджується з заявленим позивачем періодом нарахування - з 11.02.2019 по 07.08.2019, а приходить до висновку, що 3 % річних підлягають нарахуванню за період з 11.04.2019 по 07.08.2019 та інфляційні підлягають нарахуванню за квітень травень 2019 року.
Суд здійснив розрахунок сум 3 % річних та інфляційних втрат за зазначений вище період і дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає 2683,83 грн. 3% річних (період з 11.04.2019 по 07.08.2019) та 4675,66 грн. інфляційних втрат за квітень травень 2019 року. В іншій частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд відмовляє позивачу, оскільки така вимога є неправомірною.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Водночас відповідач просить суд санкції, а саме: 3% річних та інфляційні збитки не стягувати, оскільки періоди, за які розраховані санкції у вигляді річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, відсутні грошові зобов`язання з боку відповідача перед позивачем, не встановлений момент початку порушення грошових зобов`язань, не доведена та не підтверджена документально шкода, яка понесена позивачем, необґрунтований розмір компенсації на її відшкодування.
Однак, згідно зі ст.. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і тому нарахування інфляційних втрат за кожний наступний період прострочення виконання грошового зобов`язання за відповідними поставками природного газу обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього періоду.
Отже нараховані до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, а відтак вимога останнього про відмову у стягненні санкцій не підлягає задоволенню
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 275038,80 грн. основного боргу, 15000,00 грн. пені, 4675,66 грн. інфляційних втрат, 2683,83 грн. 3% річних.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України.
Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 4126,17 грн. витрат по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2.Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Сумигаз Збут (40000, м. Суми, вул. Береста, 21, ) 275038,80 грн. основного боргу, 15000,00 грн. пені, 4675,66 грн. інфляційних втрат, 2683,83 грн. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 4126 грн. 17 коп.
3. В іншій частині позовних вимог відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Повний текст рішення складено 03.12.2019.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко