ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.12.2019 Справа № 920/980/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши матеріали справи № 920/980/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-торгівельної компанії «Вуглепром» (вул. Робоча, буд. 89А, м. Дніпро, 49047, код 25004022),

до відповідача: Приватного підприємства транспортно-експедиційної фірми «Trans AG» (вул. Білопільський шлях, буд. 5/2, м. Суми, 40009, код 23820543),

про стягнення 95 994 грн. 00 коп. неповерненої передоплати

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Галич О.Г., директор;

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 07.10.2019 провадження у справі №920/980/19 відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 31.10.2019.

Згідно з ухвалою господарського суду Сумської області від 31.10.2019 розгляд справи №920/980/19 по суті відкладено на 21.11.2019.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 21.11.2019 у справі №920/980/19 розгляд справи відкладено на 05.12.2019.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 95 994 грн. 00 коп. передоплати, сплаченої позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору-заявки №2 від 01.02.2019, а також стягнення судових витрат: 1921 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору та 9 000 грн. 00 коп. витрат на надання правової допомоги.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач в письмовому відзиві №186 від 23.10.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що ним належним чином виконано зобов`язання по договору щодо надання автотранспортних засобів для завантаження. Крім того, просить суд відмовити позивачу в задоволенні вимог в частині стягнення 9000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Позивачем подано відповідь №20/11 від 20.11.2019 на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не подано доказів на підтвердження факту подачі автотранспорту позивачу, просить суд задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

05.12.2019 представником відповідача подано заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в обґрунтування своїх заперечень копій подорожніх листів, яка судом задоволена, письмові докази долучені до матеріалів справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

14 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Промислово-торгівельна компанія «Вуглепром» і Приватним підприємством Транспортно-Експедиційна фірма «TRANS AG» було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом №14/01 (далі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого його предметом є взаємовідносини Сторін, які виникають при транспортному обслуговуванні вантажів, що надаються замовником (позивачем) для перевезення автомобільним транспортом перевізника (відповідача) (або його субпідрядників, довіреними особами, яких він являється) в міському, міжміському та міжнародному сполученні.

Згідно п. 2.2. Договору конкретні умови перевезення обумовлюються в Заявці (або Заявка-договір на перевезення вантажу) на кожне перевезення, яка є невід`ємною частиною даного Договору і має юридичну силу, навіть якщо вона отримана або передана за допомогою факсимільного зв`язку або електронною поштою (e-mail).

На виконання умов п. 2.2. Договору сторонами був підписаний договір - заявка №2 від 01.02.2019 на конкретні умови перевезення, згідно якої позивачем замовлено у відповідача два автотранспортних засоби (спецтехніки для перевезення негабаритного вантажу) і обумовлена дата завантаження 25-28 лютого 2019 р (п. 3 Договору - Заявки).

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань по Договору та не здійснив перевезення вантажу згідно Договору-заявки № 2 від 01.02.2019 року, відповідно до заявки №2 перевезення повинно було відбутися 25-28 лютого 2019.

Позивачем було здійснено передоплату послуг у сумі 222 972 грн. 00 коп. згідно рахунків на оплату № 6 від 28.01.2019 та №11 від 14.02.2019, проте на сьогоднішній день відсутня інформація щодо завантаження та не підписано жодного акту виконаних робіт, у зв`язку з чим вважає, що дане перевезення не відбулось. Відповідачем було частково повернуто передоплату у розмірі 126 978 грн. 00 коп., а отже заборгованість відповідача складає 95 994 грн. 00 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що на виконання взятих на себе зобов`язань по Договору ним надано під завантаження два автотранспортних засоби, які прибули за адресою завантаження,вказаній у договорі - заявці № 2 від 01.02.2019. Крім того, відповідач зазначає про те, що ним були сплачені грошові кошти у сумі 11 500 грн. 00 коп. за оформлення та видачу дозволів і погоджень на перевезення спеціальних вантажів по території України і отримані дозволи на міжнародні перевезення вантажу на суму 10 519 грн. 00 коп., про що свідчать платіжні доручення, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач наголошує на тому, що 25 лютого 2019 р. автотранспортні засоби прибули на місце, але не були завантажені позивачем, що стало порушенням договірних зобов`язань з боку позивача і призвело до простою автотранспортних засобів, наданих Відповідачем, у зв`язку з чим відповідач повідомив позивача про початок простою з 01 березня 2019, що підтверджується листом № 26/1 від 01.03.2019.

Згідно п. 6.2. Договору, при простою автомобілів з вини Замовника під завантаження понад 48 годин на території України, Замовник виплачує Перевізнику штраф у розмірі 50 USD no курсу НБУ в національній валюті за кожні 24 години простою, за винятком вихідних та святкових днів.

Таким чином сума простою за період з 01.03.2019 по 27.03.2019 р. склала 1 800 USD, що по курсу НБУ в національній валюті складає орієнтовно 48 284 грн. 00 коп.

Крім того, відповідач зазначає, що ним понесені витрати за подачу транспорту на завантаження у сумі 14 400 грн. 00 коп.

Таким чином, загальна орієнтовна сума збитків та неустойки, понесених відповідачем внаслідок порушення позивачем зобов`язань по Договору складає 84 703 грн. 00 коп.

Таким чином, Відповідач наголошує на тому, що виконав договірні зобов`язання в частині надання позивачу автотранспортних засобів для завантаження, проте позивач порушив взяті на себе зобов`язання по Договору, у зв`язку з чим перевезення вантажу не відбулось.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

В свою чергу, відповідно до ст. 613 ЦК України Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно з п. 3.1.1. Замовник зобов`язаний: надати письмове підтвердження (у вигляді заявки вказаної у п. 2.2 даного договору) про готовність вантажу до відправлення, а також забезпечити завантаження (розвантаження) транспортного засобу, його митне оформлення протягом 48 годин з моменту прибуття автомобіля під завантаження (розвантаження) при міжнародних перевезеннях та 48 годин при міжміських перевезеннях, якщо інше не вказано у Заявці (п. 3.1.2. Договору).

Крім того, відповідно до п. 3.1.3. Договору до обов`язків Замовника входить забезпечення своєчасного оформлення товарно-транспортних, митних та інших документів, необхідних для безперешкодного проходження митного та інших необхідних видів контролю і здачі вантажу одержувачу.

Зі змісту п. 3.2.1. Договору вбачається, що перевізник зобов`язаний надавати автотранспорт у відповідності, в терміни і в кількості з поданою Замовником Заявкою, погодженою і підписаною Сторонами. Автотранспорт під завантаження має бути справним і стандартних технічних характеристик, що відповідають типу вантажу, що перевозиться. Усі технічні характеристики автомобіля, що надається під завантаження, повинні відповідати даним внесеним в його свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Судом встановлено, що відповідачем подано належні докази на підтвердження факту подачі позивачу автотранспортних засобів для завантаження, а саме: подорожні листи від 25.02.2019 №616480 та №616481; дозволи від 25.02.2019 р. №768 НГ та №769 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; спеціальні дозволи від 25.02.2019 № 0018230 та №0018231 на проїзд великогабаритного та (або) великовагового транспортного засобу, що здійснює міжнародне автомобільне перевезення вантажу

При завантаженні перевізник зобов`язаний звірити кількість та стан вантажу, завантаженого на транспортний засіб, з кількістю та якістю вантажу, що зазначено у товаро-транспортній накладній або CMR (п. 3.2.2. Договору).

В той же час, в матеріалах справи відсутні належні докази підготовки вантажу, яки підлягав перевезенню, до відправлення, тобто позивачем не надано товаро-транспортних накладних або CMR, що свідчить про те, що відповідач не мав змоги приступити до перевезення за відсутності зазначених документів, які повинні був надати саме позивач як замовник такого перевезення.

Суд не приймає до уваги заперечення позивача з приводу того, що відповідач неналежним чином повідомив його про початок простою транспортних засобів шляхом надсилання такого повідомлення №26/1 від 01.03.2019 факсом, оскільки в Договорі сторони не передбачили порядок надсилання такого листа-повідомлення.

Відповідно до п. 6.5. Договору за недотримання умов, вказаних в п. 3.2.1 Договору з доведеної вини Перевізника, якщо це спричинило накладення штрафних санкцій або інші витрати для Замовника, Перевізник відшкодовує Замовнику, на підставі підтверджувальних документів, такі витрати в повному обсязі.

Згідно ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Беручи до уваги те, що письмовими матеріалами справи не підтверджується наявність вини відповідача перевізника у тому, що перевезення вантажу на виконання умов Договору не відбулось, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є неправомірними, необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 9 000 грн. 00 коп. витрат на оплату юридичних послуг.

Зі змісту ч.3 ст. 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 126 ГПКУ передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п.1, п. 2 ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

В обґрунтування своїх вимог в цій частині позивачем подано рахунок-фактуру №9 від 18.09.2019 на суму 9000 грн. 00 коп., виставлений ФОП Фесенко Д.Ю. за надання юридичних послуг та довіреність від 05.09.2019 №5/09.

Відповідно до вимог ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази надання позивачу професійної правничої допомоги, до того ж, суд вище дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим всі судові витрати покладено на позивача.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-торгівельної компанії «Вуглепром» до відповідача: Приватного підприємства транспортно-експедиційної фірми «Trans AG» про стягнення 95 994 грн. 00 коп. неповерненої передоплати відмовити.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 10.12.2019.

Суддя О.Ю. Соп`яненко