ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.12.2019 м. Ужгород Справа № 907/318/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України № 1», м. Хуст

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгород П.С.Ю.», м. Ужгород

про стягнення 12862,10 грн.

секретар судового засідання Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача -

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгород П.С.Ю.» 12862,10 грн., які виникли з договору поставки товару, а саме: 12308,07 грн. основний борг; 510,53 грн. пеня в розмірі подвійної облікової ставки; 43,50 грн. інфляційні втрати. Позов заявлено з посиланням на статті 11, 15, 16, 20, 202, 509, 525, 526, 625, 627, 628, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 03 червня 2019 року головуючим суддею Ушак І.Г. відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 03 липня 2019 року відкладено підготовче засідання.

Поряд з цим, в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді Ушак І.Г., за розпорядженням заступника керівника апарату Господарського суду Закарпатської області від 22.08.2019 № 02-02/156/19 було проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи. За наслідками такого розподілу, 22.08.2019 спір передано на розгляд судді Андрейчук Л.В.

Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року справу головуючим суддею Андрейчуком Л.В. прийнято до провадження, постановлено її розгляд почати спочатку, встановлено строк для надання письмових документально обґрунтованих пояснень по суті спору та призначено підготовче засідання.

В ході підготовчого провадження, після винесення ухвали суду від 18.09.2019, на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору, а також клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Також надані письмові пояснення по суті спору та додаткові пояснення до поданих письмових пояснень відповідачем.

У судове засідання 03.12.2019 учасники не явились, однак, завчасно подали клопотання про проведення судового засідання без їх участі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТІ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив відвантажений йому на виконання договору поставки № 103 від 13 листопада 2017 року товар у встановлені строки. У зв`язку з невчасною оплатою вартості товару відповідно до п. 6.1 Договору позивач просить стягнути з відповідача 12 308,07 грн. Позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення з відповідача також 43,05 грн. трьох відсотків річних (за період: 17.04.2019 до 29.05.2019) та 510,53 грн. пені (за період: 17.04.2019 до 29.05.2019).

Заперечення відповідача.

Відповідач вважає, що позов не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що положеннями Договору, зокрема п.9.1.8. Розділу 9. «Зобов`язання Сторін» поміж інших обов`язків Продавця (Позивача), визначено обов`язок залишити у Покупця товар на суму не менше 45000,00 грн. (товарний кредит).

Ані умовами Додаткової угоди № 1 від 25.12.2018 р., ані умовами протоколу розбіжностей до Договору поставки № 103 від 13.11.2017 р., вказана умова про обов`язок Продавця щодо товарного кредиту не змінювалася.

Заявлена Позивачем до стягнення сума нарахованої заборгованості є меншою, ніж визначений розмір товарного кредиту - 45000,00 грн., відтак, пред`явлення позову у даному випадку є необґрунтованим та незаконним. З огляду на відсутній борг, відсутні підстави і для нарахування будь-яких штрафних санкцій за невиконання грошового зобов`язання. Окрім того, Позивач ігнорує свій обов`язок щодо забезпечення повернення не реалізованого покупцем товару, визначений умовами Договору поставки № 103 від 13.11.2017 р. у редакції, діючій з протоколом розбіжностей.

Відповідь на відзив

Не погоджується з трактуванням відповідачем поняття товарного кредиту. Сторони домовились, що поняття товарного кредиту є тотожним поняттю постійно діючої заборгованості Покупця, передбаченої п.п.б.1.1. Договору. Однак, згідно з п.7. Протоколу розбіжностей №1 до договору поставки № 103 від 13 листопада 2017 року, п.6.1.1. договору - видалено. Саме тому вважає, що вилучивши пункт про постійно діючу заборгованість сторони договору не погодили жодного розміру такої заборгованості і взагалі можливості існування такої договірної обставини.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України № 1» в особі Львівської філії (Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ужгород П.С.Ю.» (покупець, відповідач) 13 листопада 2017 було укладено договір поставки № 103, відповідно до умов якого позивач в порядку і на умовах, визначених Договором, взяв на себе зобов`язання передавати у власність покупця (відповідача) товар партіями, згідно з накладними відповідно до замовлень покупця, а покупець зобов`язався проводити оплату за товар та приймати його на умовах цього договору.

Договір було укладено з протоколом розбіжностей № 1.

Відповідно до п. п. 4.1. 4.2 поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. У випадку здійснення поставки товару транспортом продавця. Останній зобов`язується здійснити поставку і передати товар покупцю на протязі 14 днів з моменту отримання замовлення.

Свою чергу порядок оплати регулює розділ 6 Договору, з врахуванням протоколу розбіжностей. Так, п. 6.1 сторони погодили, що оплата за товар здійснюється Покупцем на умовах відтермінування платежу після 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати приймання товару Покупцем, що вказана в накладній, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок Продавця.

В подальшому Додаткової угоди № 1 від 25 грудня 2018 року сторонами було збільшено строк відтермінування платежів, - впродовж 45 календарних днів з дати отримання товару Покупцем.

Згідно п.9.2.3. договору поставки, покупець (Відповідач) зобов`язаний оплатити товар в розмірах і терміни, установлені даним договором.

Поміж інших обов`язків Продавця (Позивача), визначено обов`язок залишити у Покупця товар на суму не менше (товарний кредит) 45000,00 грн. Сторони домовились, що поняття товарного кредиту є тотожним поняттю постійно діючої заборгованості Покупця, передбаченої п.п.6.1.1. Договору( п.9.1.8. договору).

В той же час, п. 6.1.1. відповідно до протоколу розбіжностей було вилучено.

Сторонами також погоджено право покупця повернути товар. Так, у випадку поганої реалізації товару або неможливості його реалізувати в силу різних причин на протязі 60 днів з моменту його поставки, закінчення строків придатності товарів до вищевказаних термінів реалізації, Продавець зобов`язується на протязі 5 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги від Покупця за власний рахунок забрати такі товари, документально оформити даний факт та повернути Покупцю сплачені за такий товар кошти. Покупець також має право повернути Продавцю, а Продавець зобов`язується на протязі 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги від Покупця за власний рахунок забрати товари, документально оформити даний факт та повернути Покупцю сплачені за такий товар кошти.

На виконання умов Договору позивач на підставі видаткових накладних № 9591 від 02.11.2018, № 10025 від 15.11.2018, № 10026 від 15.11.2018, № 10027 від 15.11.2018, № 180880 від 06.12.2018, № 553 від 10.01.2019, № 773 від 16.01.2019 відвантажив відповідачу Товар, який однак, в повному обсязі в установлені договором строки оплачений не був.

Матеріали справи містять двосторонні акти звіряння взаєморозрахунків. Зокрема, відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків станом на січень 2019 року, кредит відповідача перед позивачем складає суму 19416,58 грн. Така сума неоплаченого товару не заперечується відповідачем.

У зв`язку з відсутністю оплати за поставлений товар позивачем було направлено претензію № 4 від 25.02.2019 з вимогою погасити наявну заборгованість протягом 10 банківських дні, яка, однак, була залишена без задоволення.

Як стверджує позивач, станом на 29.05.2019 борг відповідача перед ним складає 12308,07 грн. і саме цю суму просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Позовна заява містить посилання позивача на акт звірки, підписаний сторонами на вказану суду, однак, примірник такого акту суду подано не було.

Окрім того, відповідно до п. 10.2.1. договору поставки Покупець за порушення термінів розрахунків, передбачених п.6.1. даного договору, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

З огляду на вказаний пункт, а також положення ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідачу нараховано та поставлено вимогу про стягнення за період з 17.04.2019 до 29.05.2019 - 510,53 грн. пені та 43,50 грн. трьох відсотків річних.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Розділом 6 Договору погоджено відтермінування оплати поставного товару, поставленого після 25.12.2018 - до 45 днів. В той же час пунктом 9.1.8. Договору поставки № 103 від 13.11.2017 сторони погодили обов`язок продавця(позивача) залишити у Покупця товар на суму не менше (товарний кредит) 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) гривень.

Заперечуючи чинність вказаного пункту, тобто існування товарного кредиту, позивач посилається на те, що п. 6.1.1., яким визначалося, що поняття товарного кредиту є тотожним поняттю постійно діючої заборгованості Покупця, передбаченої п.п.6.1.1. Договору, відповідно до протоколу розбіжностей було вилучено.

З таким твердженням суд погодитись не може. Згідно з академічним тлумачним словником української мови «тотожність» означає цілковиту схожість чого-небудь, подібність одного до одного за своєю суттю й зовнішніми ознаками та виявом.

Звідси слід дійти висновку, що тотожність це не що - небудь одне й те саме, як от обов`язок, який має дві назви, а два чи більше обов`язки, які по-суті, мають однорідний прояв чи реалізацію.

Погодившись про тотожність понять товарного кредиту і постійно діючої заборгованості, сторони, однак, окремо визначали розмір кожного з них.

Тому, не дивлячись на те, що п. 6.1.1 позивачем відповідно до протоколу розбіжностей було вилучено, чинність п. 9.1.8 ним не заперечувалася, відтак, була у встановленому порядку погоджена. Такий висновок знаходить своє підтвердження і в пункті 9.1.9, яким Сторони закріпили за Покупцем право щомісячного перегляду розміру товарного кредиту, передбаченого п.п.6.1.1. та п.п.9.1.8. даного Договору.

Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, в силу діючих положень договору, стверджувана позивачем сума заборгованості у розмірі 12308,07 грн. є меншою, аніж визначений п. 9.1.8 розмір товарного кредиту, який з огляду на положення п. 9.1.8 має ознаки постійно діючої заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, - суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

При цьому, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)( ст. 610 Цивільного кодексу України).

За умовами договору зобов`язання відповідача (покупця) оплатити поставлений позивачем (постачальником) товар кореспондується із зобов`язанням позивача (продавця) залишити у Покупця товар на суму не менше (товарний кредит) 45000,00 (сорок п`ять тисяч) гривень.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, доводи позивача про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки не знаходять свого підтвердження у поданих суду доказах, що в свою чергу не надає позивачеві право на стягнення з відповідача вартості поставленого позивачем товару, а тому в задоволенні позову з цій частині слід відмовити.

Щодо штрафних санкцій.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України настання правових наслідків, встановлених договором або законом зумовлюється порушенням зобов`язання.

Оскільки в силу зроблених висновків суду факту порушення зобов`язання не встановлено, відсутні підстави для застосування правових наслідків. Тому, в частині вимоги про стягнення пені та трьох відсотків річних належить також відмовити.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судові витрати за позовом покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 81, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.12.2019.

Суддя Л.В. Андрейчук