ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа№ 910/10785/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Денисюк І.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 27.11.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 за заявою Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 про вжиття заходів забезпечення позову

у справі №910/10785/19 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави

до 1. Київської міської ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівка Інвест"

про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівка Інвест" про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

19.09.2019 до суду від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просить суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Русанівка Інвест" та будь-яким іншим особам, з якими укладено договори про здійснення підготовчих, вишукувальних та будівельних робіт на земельній ділянці площею 0,6953 га по вул. Євгена Сверстюка, 54 у Дніпровському районі м. Києва (кадастровий номер :63:018:0012), вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт щодо будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованим дошкільним закладом та пунктом централізованої системи пожежного спостереження, а також заборонити здійснювати будь-які дії із вказаною земельною ділянкою.

Заява обґрунтована тим, що на спірній земельній ділянці площею 0,6953 га по вул. Євгена Сверстюка, 54 у Дніпровському районі м. Києва проводяться підготовчі будівельні роботи для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованим дошкільним закладом та пунктом централізованої системи пожежного спостереження, а саме, відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що на земельній ділянці на вул. Євгена Сверстюка, 54 здійснено вирубку багаторічних зелених насаджень та розміщені побутові приміщення для будівельників. Крім того, з пояснювальної записки № ПЗ-30433 від 05.04.2018 встановлено, що зазначена земельна діяльна частково потрапляє до прибережно-захисної смуги Русанівського каналу, яка є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, де забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Забудова вказаної земельної ділянки протягом розгляду справи може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення Господарського суду міста Києва у разі скасування судом оскаржуваного рішення Київської міської ради.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 відмовлено Заступнику керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 4 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі № 910/10785/19 та постановити нову, якою задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Також у апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що оскаржувану ухвалу суду скаржник отримав 27.09.2019.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, зазначаючи, що неврахування судом першої інстанції того, що відсутність заборони здійснювати проведення підготовчих, будівельних та вишукувальних робіт може призвести до спорудження на спірній земельній ділянці житлового комплексу, а також до визнання права власності на них у подальшому, що зробить неможливим виконання судового рішення.

04.11.2019 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів: Яковлєва М.Л., Куксова В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2019 поновлено Заступнику керівника Київської місцевої прокуратури № 4 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі №910/10785/19, відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду на 27.11.2019.

26.11.2019 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого, останній просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Також, зазначає, що позивачем не аргументовано та не доведено наявності припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Крім того, зазначає, що заявлений позивачем захід забезпечення позову порушує принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що в свою чергу, має наслідком порушення збалансованості інтересів сторін, а також порушення та безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів Відповідачів та невизначеного кола осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

В судовому засіданні 27.11.2019 представник прокуратури підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі № 910/10785/19 скасувати.

В судовому засіданні 27.11.2019 представник відповідача-1 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі № 910/10785/19 залишити без змін.

В судовому засіданні 27.11.2019 представник відповідача-2 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі № 910/10785/19 залишити без змін.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

Як зазначалось вище та підтверджується матеріалами справи, заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на спірній земельній ділянці площею 0,6953 га по вул. Євгена Сверстюка, 54 у Дніпровському районі м. Києва проводяться підготовчі будівельні роботи для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованим дошкільним закладом та пунктом централізованої системи пожежного спостереження, а саме, відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що на земельній ділянці на вул. Євгена Сверстюка, 54 здійснено вирубку багаторічних зелених насаджень та розміщені побутові приміщення для будівельників. Крім того, з пояснювальної записки № ПЗ-30433 від 05.04.2018 встановлено, що зазначена земельна діяльна частково потрапляє до прибережно-захисної смуги Русанівського каналу, яка є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, де забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Забудова вказаної земельної ділянки протягом розгляду справи може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення Господарського суду міста Києва у разі скасування судом оскаржуваного рішення Київської міської ради.

На думку заявника вказані обставини, свідчать про намір відповідача здійснити забудову вказаної земельної ділянки, що у свою чергу в подальшому у разі задоволення позовних вимог може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення Господарського суду міста Києва.

Відмовляючи у задоволенні заяви Заступника керівника Київської місцевою прокуратури №4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані суду позивачем фотокопії не містять підтвердження проведення відповідачем або іншими особами будь-яких підготовчих будівельних робіт, здійснення використання відповідної техніки для будівельних робіт, розміщення приміщень, при цьому інших доказів наявності підстав вважати, що відповідачем ТОВ "Русанівка Інвест" вчиняються відповідні дії, які призведуть в подальшому до утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, матеріали справи не містять.

Розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Київської місцевою прокуратури №4, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість зникнення/знищення певних доказів або імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У відповідності до усталеної судової практики при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Таким чином, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що предметом позову у справі № 910/10785/19 виступає оскарження рішення Київської міської ради від 06.06.2018 № 883/4947 "Про передачу земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Русанівка Інвест" на вул. Євгена Сверстюка, 54 у Дніпровському районі міста Києва для будівництва житлового комплексу з прибудинковим дошкільним закладом та пунктом централізованої системи пожежного спостереження та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 11.07.2018 площею 0,6953 га (кадастровий номер :63:018:0012), яка надана відповідачеві Товариству з обмеженою відповідальністю "Русанівка Інвест" для забудови.

Таким чином, позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, у разі задоволення якої судове рішення не потребуватиме примусового виконання, отже в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 викладений аналогічний правовий висновок.

Позивачем в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений у поданій заяві, стверджується факт проведення на спірній земельній ділянці підготовчих будівельних робіт для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованим дошкільним закладом та пунктом централізованої системи пожежного спостереження, на підтвердження чого надані роздруківки з інтернет-сторінок із фотокопіями місцевості за адресою: вул. Євгена Сверстюка, буд. 54 в м. Києві.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і ст. 137 Господарського процесуального кодексу України , дає підстави дійти висновку про те, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України ).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Така правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.

Щодо доводів скаржника про те, що неврахування судом першої інстанції того, що відсутність заборони здійснювати проведення підготовчих, будівельних та вишукувальних робіт може призвести до спорудження на спірній земельній ділянці житлового комплексу, а також до визнання права власності на них у подальшому, що зробить неможливим виконання судового рішення, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем фотокопії не містять підтвердження проведення відповідачем або іншими особами будь-яких підготовчих будівельних робіт, здійснення використання відповідної техніки для будівельних робіт, розміщення приміщень, при цьому інших доказів наявності підстав вважати, що відповідачем ТОВ "Русанівка Інвест" вчиняються відповідні дії, які призведуть в подальшому до утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції в сукупності дослідивши докази, враховуючи імперативність приписів Конституції України і практику Європейського суду щодо уникнення неправомірного втручання у право власності, вважає, що заявник не довів належними та допустимими доказами необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а їх вжиття за наведених доводів і обґрунтувань призведе до неправомірного втручання у права та обов`язки сторін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні заяви заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі №910/10785/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі №910/10785/19 - залишити без змін.

3. Матеріали оскарження №910/10785/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.12.2019.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов