ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2019 р. Справа№ 910/8503/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи:

позивача Онищенко І.П.

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.10.2019

у справі № 910/8503/19 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Приватного підприємства "Гарант енерго м"

про стягнення 195 499 330 грн 24 коп.

ВСТАНОВИВ:

АТ "Укртрансгаз" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Гарант енерго м" (далі - відповідач) про стягнення 195 499 330 грн 24 коп. заборгованості за договором транспортування природного газу від 30.11.2018 № /Новий розділ, в тому числі: 190 412 715 грн 94 коп. основного боргу, 4 686 440 грн 35 коп. пені та 400 173 грн 95 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору транспортування природного газу від 30.11.2018 № /Новий розділ неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 190 412 715 грн 94 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 4 686 440 грн 35 коп. пені та 400 173 грн 95 коп. 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 у справі №910/8503/19 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства "Гарант енерго м" (вул. Багговутівська, 17-21, м. Київ, 04107, ідентифікаційний код 34795648) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (вул. Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, ідентифікаційний код 30019801) 165 610 418 (сто шістдесят п`ять мільйонів шістсот десять тисяч чотириста вісімнадцять) грн 35 коп., 3 609 409 грн (три мільйони шістсот дев`ять тисяч чотириста дев`ять) 07 коп. пені, 308 439 (триста вісім тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 43 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 583 031 (п`ятсот вісімдесят три тисячі тридцять одна) грн 82 коп. В іншій частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості у розмірі 24 802 297 грн 59 коп., пені у розмірі 1 077 031 грн 28 коп. та 3% річних у розмірі 91 734 грн 52 коп. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "Укртрансгаз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 у справі №910/8503/19 у частині відмови у стягненні основного боргу у розмірі 24 802 297 грн 59 коп., пені у розмірі 1 077 031 грн 28 коп. та 3% річних у розмірі 91 734 грн 52 коп.та прийняти нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Апеляційна скарга АТ "Укртрансгаз" обгрунтована тим, що відповідно до п. 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, (далі - Кодекс ГТС) (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), несанкціонованим відбором природного газу був відбір природного газу, зокрема, за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період.

Згідно з п. 1 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку.

Таким чином, Відповідач, як прямий споживач та замовник послуг транспортування згідно з Договором, був обізнаний про те, що відбір природного газу з 01.01.2019 у зв`язку із відсутністю постачальника та підтверджених номінацій здійснюється ним несанкціоновано.

В той же час, повідомлення-вимога про самостійне припинення споживання природного газу є лише правовою підставою для самостійного припинення прямим споживачем споживання природного газу у точці виходу з газотранспортної системи та не припиняє обов`язок такого прямого споживача з оплати всього обсягу несанкціоновано відібраного природного газу за вартістю з урахуванням подвійного коефіцієнту за весь період такого відбору, як це передбачено п. 15.3 Договору.

Таким чином, Відповідач зобов`язаний сплачувати вартість всього обсягу несанкціоновано відібраного природного газу з моменту початку його відбору, а не після дати, з якої Відповідач повинен був самостійно припинити газоспоживання, тобто з 07:00 13.01.2019, як це встановлено у повідомленні-вимозі Позивача про самостійне припинення споживання природного газу № 19/2 від 08.01.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, у випадку несплати Відповідачем рахунку у встановлений п. 15.5 Договору строк Відповідач є таким, що порушив виконання наведеного зобов`язання та є боржником, який прострочив його виконання.

Апелянт стверджує, що враховуючи викладене, суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, порушив ст. ст. 509, 526, 530, 629 ЦК України та прийшов до висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи, в частині відсутності підстав щодо стягнення з Відповідача вартості природного газу, визначеної на підставі п. 15 Договору, за несанкціоновано відібрані Відповідачем обсяги природного газу з 01.01.2019 по 13.01.2019.

Крім того у своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, що полягає у наступому.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є законність та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції» національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою

Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом обґрунтованих аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Апелянт стверджує, що матеріали даної справи свідчать про те, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано, з порушенням норм процесуального права, прийнято Оскаржуване рішення без врахування доводів та доказів, наданих позивачем.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У відповідності до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Викладені обставини та матеріали даної справи на думку апелянта свідчать про те, що суд мав всі правові підстави для повного задоволення позову, але всупереч такому цього не здійснив, посилаючись на доводи, що фактично не обґрунтовані.

Отже, за твердженням скаржника, викладені обставини свідчать про те, що в даному випадку судом порушені норми процесуального права: ст. ст. 7, 236, 73, 91, 86 ГПК України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/8503/19 за апеляційною скаргою АТ «Укртрансгаз» та призначено справу до розгляду на 03.12.2019.

У судове засідання відповідач не з`явися, не повідомивши суд про причини неявки, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

При цьому колегія суддів відзначає, що про час та місце розгляду апеляційної скарги у даній справі відповідач був повідомлений судом належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення ухвали суду від 14.11.2019. З даного повідомлення підприємства поштового зв`язку вбачається, що ухвалу суду про признання апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз» до розгляду на 03.12.2019 було вручено уповноваженій особі відповідача 22.11.2019. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що закінчивши з`ясування обставин і перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції надає учасникам справи можливість виступити у судових дебатах у такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення.

Відповідно до частини 9 ст. 270 ГПК України, після закінчення дебатів суд виходить до нарадчої кімнати.

Отже, після проведення колегією суддів наради, головуючий суддя оголосив вступну та резолютивну частини постанови у даній справі, якою апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 у справі № 910/8503/19 залишено без змін.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, оскільки суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, порушив ст. ст. 509, 526, 530, 629 ЦК України та прийшов до висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи, в частині відсутності підстав щодо стягнення з Відповідача вартості природного газу, визначеної на підставі п. 15 Договору, за несанкціоновано відібрані Відповідачем обсяги природного газу з 01.01.2019 по 13.01.2019.

Судом встановлено, що 30.11.2018 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (оператор за договором) та Приватним підприємством "Гарант енерго м" (замовник за договором) було укладено договір транспортування природного газу № /Новий розділ.

На підставі даного правочину оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Відповідно до пункту 2.2. договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 3.2. договору оператор має право, зокрема, обмежувати або припиняти транспортування природного газу у випадках, передбачених цим договором та кодексом.

За умовами пункту 15.1. договору транспортування природного газу обмежується або припиняється у порядку, передбаченому Кодексом.

Відповідно до пункту 15.2. договору замовник, який є прямим споживачем, зобов`язаний здійснити самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу в дату і час, зазначені у відповідному повідомленні-вимозі.

Пунктом 15.7. договору передбачено, що оператор не несе відповідальності за наслідки, пов`язані з припиненням транспортування природного газу, у разі невиконання замовником вимог щодо самостійного припинення споживання природного газу відповідно до умов кодексу.

Цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2022 року (пункт 17.1. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Обгрунтовуючи заявлені до відповідача вимоги, позивач стверджує, що у відповідача у період січень-квітень 2019 року були відсутні підстави для відбору природного газу з газотранспортної системи, а саме з січня по 01.03.2019 у відповідача був відсутній постачальник природного газу, оскільки йому не було підтверджено номінації на транспортування природного газу від будь-якого замовника послуг транспортування, а з 01.03.2019 відповідач був відсутній у реєстрі споживачів постачальника, що у розумінні пункту 5 глави 1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи є несанкціонованим відбором природного газу.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України майново-господарські зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами пункту 2 глави 1 розділу Х Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - кодекс) оператор газотранспортної системи зобов`язаний припинити (обмежити) транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу 1 Кодексу несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу за відсутності споживача в Реєстрі споживачів постачальника будь-якого постачальника протягом розрахункового періоду.

Несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу, зокрема, за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період (в редакції Кодексу від 06.05.2016).

За умовами пункту 9 глави 1 розділу Х Кодексу у разі виникнення випадку, зазначеного в пункті 1 цієї глави, оператор газотранспортної системи має право надіслати, а у разі виникнення випадку, зазначеного в пункті 2 цієї глави, зобов`язаний надіслати на адресу суб`єкта, що приєднаний до точки входу або точки виходу, повідомлення-вимогу про самостійне припинення (обмеження) подачі природного газу в точку входу або про самостійне припинення (обмеження) споживання природного газу в точці виходу. Оператор газотранспортної системи надсилає повідомлення-вимогу не пізніше ніж за три доби до дати припинення (обмеження). На підприємствах металургійної та хімічної промисловості такий строк не може бути меншим ніж п`ять діб.

Відповідно до пункту 10 глави 1 розділу Х Кодексу повідомлення-вимога має містити інформацію про підставу припинення (обмеження) транспортування природного газу, дату і час припинення (обмеження).

Позивач звернувся до відповідача з повідомленням-вимогою про самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу № 19/2 від 08.01.2019 (2610вих 19-61), відповідно до якого позивач вимагав здійснити самостійне припинення споживання природного газу о 07:00 13.01.2019. Вказаною вимогою позивач також повідомив, що у випадку відмови відповідача здійснити самостійне припинення споживання природного газу після вказаного вище терміну, природний газ, спожитий підприємством після 07:00 13.01.2019 до повного припинення газоспоживання, буде несанкціонованим відбором природного газу. Вказане повідомлення-вимога отримане відповідачем 09.01.2019 за вх. № 042/01-2019 та залишено без відповіді та задоволення.

25.01.2019, 25.02.2019, 01.03.2019 та 04.03.2019 позивач звертався до відповідача з повідомленнями-вимогами про самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу від 25.01.2019 № 21-Д (2610вих-19-174), від 22.02.2019 № 19-6 (2610вих-19-239), від 01.03.2019 № 19/8 (2610вих-19-261), від 04.03.2019 № 1910 (2610вих-19-270), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінний лист, фіскальними чеками та видатковими накладними, а також підписами уповноважених осіб відповідача про отримання вказаних повідомлень-вимог. Однак, вказані листи-повідомлення також залишилися без відповіді та задоволення.

Згідно з пунктом 11 глави 1 розділу Х Кодексу припинення (обмеження) подачі природного газу в точку входу або припинення (обмеження) споживання природного газу з точки виходу здійснюється самостійно суб`єктом господарювання, що приєднаний до точки входу або точки виходу, які обслуговують газопроводи чи газоспоживне обладнання, у присутності посадової особи оператора газотранспортної системи, яка здійснює опломбування та складає акт про припинення (обмеження) транспортування природного газу.

За умовами пунктів 12 та 13 глави 1 розділу Х Кодексу у разі відмови суб`єкта, що приєднаний до точки входу або точки виходу, самостійно припинити подачу природного газу в точку входу або самостійно припинити споживання природного газу з точки виходу або у разі самовільного його відновлення оператор газотранспортної системи здійснює примусове припинення (обмеження) шляхом часткового чи повного перекриття вхідної засувної арматури з її опломбуванням або механічного (зварного) від`єднання газопроводу, про що посадовою особою оператора газотранспортної системи складається акт.

Оператор газотранспортної системи має право залучити представників органів внутрішніх справ для безперешкодного доступу його працівників та посадових осіб до вхідної/вихідної засувної арматури газопроводу або газорозподільного пункту (за його наявності) та виконання ними робіт щодо припинення (обмеження) подачі природного газу в точку входу або припинення (обмеження) споживання природного газу з точки виходу.

05.03.2019 представниками Бібрського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів складено акт про відмову Приватного підприємства "Гарант енерго м" самостійно припинити споживання природного газу та підготувати до пломбування газоспоживне обладнання та акт про не допуск представників оператора газотранспортної системи до проведення робіт з примусового припинення транспортування природного газу.

Таким чином, відповідач з січня по квітень 2019 року здійснив такі несанкціоновані відбори природного газу:

- у січні 2019 року в обсязі 3 079,155 тис. м. куб., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу за січень 2019 року від 01.02.2019, підписаним та скріпленим печатками сторін;

- у лютому 2019 року в обсязі 2 514,336 тис. м. куб., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу за лютий 2019 року від 01.03.2019, підписаним та скріпленим печатками сторін;

- у березні 2019 року в обсязі 4 803,723 тис. м. куб., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу за березень 2019 року від 01.03.2019, підписаним та скріпленим печатками сторін;

- у квітні 2019 року в обсязі 229,767 тис. м. куб., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу за квітень 2019 року від 01.03.2019, підписаним та скріпленим печатками сторін.

Наведені вище акти підтверджують обсяг природного газу, несанкціонованого відібраного/використаного відповідачем як прямим споживачем у період з січня по квітень 2019 року.

Згідно з пунктом 14 глави 1 розділу Х Кодексу вартість та порядок здійснення оплати за використаний природний газ прямим споживачем з часу, вказаного в повідомленні-вимозі про самостійне припинення (обмеження) споживання природного газу, до часу фактичного припинення (обмеження) споживання природного газу визначається договором транспортування природного газу.

Пунктом 15.3. договору визначено, що вартість обсягу природного газу, що був використаний замовником, який є прямим споживачем, з часу, вказаного в повідомленні-вимозі про самостійне припинення споживання природного газу, до часу фактичного припинення споживання природного газу, що залишився не врегульованим після процедури врегулювання небалансу з його постачальником відповідно до вимог кодексу, сплачується суб`єктом, що приєднаний до точки виходу, на рахунок Оператора. Вартість такого природного газу визначається таким чином:

В = V х БЦГ х 2,

де

V - обсяг природного газу;

БЦГ- базова ціна природного газу.

Згідно з пунктом 15.4 договору базова ціна газу формується оператором відповідно до кодексу. Оператор формує базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті.

На виконання умов договору, позивач листами від 25.03.2019 № 2001вих-19-1185, від 15.03.2019 № 2001вих-19-970, від 26.04.2019 № 2001вих-19-1578 та від 15.05.2019 № 2001вих-19-1713 надіслав на адресу відповідача рахунки від 25.03.2019 № 01-19-/Новий розділ на суму 64 766 379 грн 71 коп., від 28.02.2019 № 02-19-/Новий розділ на суму 44 640 004 грн 09 коп., від 26.04.2019 № 03-19-/Новий розділ на суму 77 503 497 грн 46 коп. та від 30.04.2019 № 04-19-/Новий розділ на суму 3 502 834 грн 68 коп. та відповідні розрахунки вартості природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінний лист (№ 699 від 26.03.2019, № 254 від 24.04.2019, № 240 від 26.04.2019), фіскальними чеками 699 від 26.03.2019, № 254 від 24.04.2019, № 240 від 26.04.2019 та № 400 від 16.05.2019) та видатковими накладними (№ 699 від 26.03.2019, № 254 від 24.04.2019, № 240 від 26.04.2019 та № 400 від 16.05.2019).

Місцевим господарським судом було перевірено розрахунки позивача за лютий, березень та квітень 2019 року та встановлено їх правильність та відповідність умовам договору та Кодексу. Та задоволено відповідні позовні вимоги в цій частині позову.

У своїй апеляційній скарзі пощивач стверджує, що відповідач повинен оплатити несанкціоноване споживання природного газу за період з 01.01.2019 по 31.01.2019.

Колегія суддів вважає дану вимогу необґрунтованою з огляду на наступне.

Як вказано вище, згідно з пунктом 14 глави 1 розділу Х Кодексу вартість та порядок здійснення оплати за використаний природний газ прямим споживачем з часу, вказаного в повідомленні-вимозі про самостійне припинення (обмеження) споживання природного газу, до часу фактичного припинення (обмеження) споживання природного газу визначається договором транспортування природного газу.

Пунктом 15.3. договору визначено, що вартість обсягу природного газу, що був використаний замовником, який є прямим споживачем, з часу, вказаного в повідомленні-вимозі про самостійне припинення споживання природного газу, до часу фактичного припинення споживання природного газу, що залишився не врегульованим після процедури врегулювання небалансу з його постачальником відповідно до вимог кодексу, сплачується суб`єктом, що приєднаний до точки виходу, на рахунок Оператора.

Судом встановлено, що в повідомленні-вимозі про самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу № 19/2 від 08.01.2019 (2610вих 19-61) позивач вимагав від відповідача здійснити самостійне припинення споживання природного газу з 07:00 13.01.2019.

При цьому з наявних у справі доказів вбачається, що що відповідач з 13.01.2019 по 31.01.2019 спожив 1 899, 992 тис. куб. м. газу, вартість якого становить 39 964 082 грн 12 коп.

Враховуючи вищевказані обставини колегія суддів вважає здійснений місцевим господарським судом перерахунок вартості відібраного газу обґрунтованим, а посилання апелянта на порушення судом норм чинного законодавства - безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

З матеріалів спраи встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та самостійно не припинив споживання природного газу за січень-квітень 2019 року, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 165 610 418 грн 35 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати несанкціонованого споживання природного газу за січень-квітень 2019 року у розмірі 165 610 418 грн 35 коп.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості несанкціонованого споживання природного газу за січень-квітень 2019 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 165 610 418 грн 35 коп.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4 686 440 грн 35 коп. пені та 400 173 грн 95 коп. 3 % річних.

При цьому позивач нараховує пеню по рахунку від 25.03.2019 № 01-19-/Новий розділ за період з 16.04.2019 по 30.05.2019, по рахункам від 28.02.2019 № 02-19-/Новий розділ та від 26.04.2019 № 03-19-/Новий розділ за період з 15.05.2019 по 30.05.2019.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 13.5. договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 13.5. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На виконання умов договору, позивач листами від 25.03.2019 № 2001вих-19-1185, від 15.03.2019 № 2001вих-19-970, від 26.04.2019 № 2001вих-19-1578 та від 15.05.2019 № 2001вих-19-1713 надіслав на адресу відповідача рахунки від 25.03.2019 № 01-19-/Новий розділ на суму 64 766 379 грн 71 коп., від 28.02.2019 № 02-19-/Новий розділ на суму 44 640 004 грн 09 коп., від 26.04.2019 № 03-19-/Новий розділ на суму 77 503 497 грн 46 коп. та від 30.04.2019 № 04-19-/Новий розділ на суму 3 502 834 грн 68 коп. та відповідні розрахунки вартості природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінний лист (№ 699 від 26.03.2019, № 254 від 24.04.2019, № 240 від 26.04.2019), фіскальними чеками 699 від 26.03.2019, № 254 від 24.04.2019, № 240 від 26.04.2019 та № 400 від 16.05.2019) та видатковими накладними (№ 699 від 26.03.2019, № 254 від 24.04.2019, № 240 від 26.04.2019 та № 400 від 16.05.2019).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства вимог позивача в частині стягнення пені та 3 % річних, у зв`язку із несанкціонованим споживанням природного газу в лютому та березні 2019 року за період з 15.05.2019 по 30.05.2019.

Також є обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та 3% річних, у зв`язку із несанкціонованим споживанням природного газу в січні місяці 2019 року підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 1 735 426 грн 58 коп. та 147 812 грн 36 коп. відповідно.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов`язання за договором транспортування природного газу від 30.11.2018 № /Новий розділ, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та 3 % річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 3 609 409 грн 07 коп. та у розмірі 308 439 грн 43 коп. відповідно.

За таких обставин твердження АТ «Укртрансгаз» про порушення судом норма матеріального права колегія суддів вважає недоведеними.

Щодо посилань скаржника на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права колегія суддів відзначеє наступне.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що матеріали даної справи свідчать про те, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано, з порушенням норм процесуального права, прийнято оскаржуване рішення без врахування доводів та доказів, наданих позивачем.

Разом із цим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі вбачається, що при вирішенні спору місцевим господарським судом відповідачу було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, які виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в позовній заяві, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, зроблених ним у рішенні від 07.10.2019.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі стосовного порушенням Господарським судом м. Києва норм матеріального та процесуального права, оскільки судом були дотримані всі вимоги щодо повного та всебічного розгляду справи.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - АТ «Укртрансгаз» , в розумінні статті 86 ГПК України, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 у справі № 910/8503/19, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 у справі № 910/8503/19 відповідає матеріалам справи, залученим до неї доказам, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 у справі № 910/8503/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8503/19.

Повний текст постанови складено та підписано 05.12.2019.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

С.А. Пашкіна