ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа№ 925/631/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мусієнка В`ячеслава Степановича

на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.07.2019

у справі № 925/631/19 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Мусієнка В`ячеслава Степановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиміськбуд»

про стягнення 201 328,01 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2019 року до Господарського суду Черкаської області з Господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Мусієнка В`ячеслава Степановича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиміськбуд» про стягнення 201 328,01 грн, сплачених за договором підряду №2405/16 від 24.05.2016, у зв`язку з тим, що в порушення умов договору відповідач до виконання робіт не приступив, взяті на себе зобов`язання за договором не виконав.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.07.2019 у справі № 925/631/19 у задоволенні позову, з посиланням на ст.ст. 524, 533, 1087 ЦК України, ст.ст.189, 198 ГК України, відмовлено, виходячи з того, що укладений між сторонами договір та додаток №1 до нього не відповідають вимогам чинного законодавства в частині виконання грошових зобов`язань, що виникають у господарських відносинах, а розписка, на яку посилається позивач, як на доказ здійснення оплати за вказаним вище договором, не може бути належним доказом такої оплати, з огляду на те, що грошові зобов`язання учасників господарських відносин мають бути виражені та підлягають оплаті виключно у гривнях, а не у валюті, як це було зроблено позивачем, за умови відсутності у сторін як суб`єктів господарювання відповідної ліцензії на проведення розрахунків в іноземній валюті.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Фізична особа-підприємець Мусієнко В.С. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В апеляційній скарзі скаржником викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване отриманням оскаржуваного рішення лише 12.08.2019.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, без дослідження фактичних обставин справи, у зв`язку з чим суд відмовив у задоволенні позову з формальних підстав. Скаржник звернув увагу на те, що відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 не передбачено обов`язку отримання індивідуальної ліцензії для здійснення операцій з оплати за товари, роботи та послуги в іноземній валюті, а чинним законодавством не передбачено заборони на укладення такого типу правочинів, як спірний договір, предметом яких є іноземна валюта.

В обґрунтування скарги апелянт також наголосив на необґрунтованості висновків суду про відсутність доказів передачі будівельного майданчика відповідачеві, оскільки такі обставини були встановлені у судовому рішенні від 26.12.2018 у справі №925/424/17.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на законності та обґрунтованості прийнятого у даній справі рішення; відсутності доказів передачі будівельного майданчика саме на підставі спірного договору та правильності встановлених судом першої інстанції обставин справи та застосування норм матеріального права.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мусієнка В`ячеслава Степановича на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.07.2019 у справі № 925/631/19 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 27.09.2019 та 03.10.2019 від скаржника надійшли заяви про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 поновлено Фізичній особі-підприємцю Мусієнку В`ячеславу Степановичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 26.07.2019 у справі № 925/631/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мусієнка В`ячеслава Степановича, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.11.2019, визначено строк для надання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу.

У судове засідання відповідач не з`явився, свого уповноваженого представника не направив, про місце, день та час розгляду даної справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі №907/425/16, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за його відсутності.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

27.11.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.05.2016 між сторонами був укладений договір підряду №2405/16, відповідно до п.1.1 якого підрядник (відповідач) зобов`язався за завданням замовника (позивача) виконати на свій ризик, своїми та/або залученими силами роботи, зазначені в пункті 1.2. цього договору, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.1.2. договору визначено найменування робіт: Будівництво магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.3. договору підрядник виконує роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, будівельних норм та правил (ДБН) та у строки (терміни), визначені цим договором.

Згідно з п.3.1. договору встановлено, що ціна цього договору визначається Протоколом погодження ціни (додаток 1 до цього договору) та становить 445 доларів США за один метр квадратний будівлі (чотириста сорок п`ять доларів США за один метр квадратний будівлі) при загальній площі будівлі 450 метрів квадратних. Договірна ціна є твердою.

Відповідно до додатку 1 до договору (Протоколу погодження договірної ціни) від 24.05.2016 загальна вартість договору становить 200 000 (двісті) тисяч доларів США.

Згідно з п.4.1. договору замовник здійснює оплату підряднику згідно Графіку фінансування (додаток №2), який складено у відповідності з фізичними об`ємами робіт.

Відповідно до п.5.1. договору початок виконання робіт - 01 червня 2016 року, а завершення робіт - 30 вересня 2016 року.

Згідно з п.5.2. договору місце виконання робіт: АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору 31.05.2016 ним було сплачено відповідачеві 8000 (вісім тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, здійсненою фінансовим директором останнього.

Оскільки відповідач не приступив до виконання договору, на адресу останнього позивачем було направлено вимогу про повернення коштів, сплачених за договором підряду від 24 травня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а доводи апелянта вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, виходячи з наступного.

Так, частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) гарантує кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обовязковим до виконання сторонами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду та є підставою для виникнення у його сторін взаємних прав і обов`язків.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

В силу положень статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в якості доказу на підтвердження сплати відповідачеві за договором підряду від 24.05.2016 авансу в сумі 8000 доларів США подано розписку відповідача від 31.05.2016, здійснену фінансовим директором останнього.

Відповідно до вказаної розписки, остання містить наступну інформацію: «На виконання умов Договору від 24.05.2016 №2405/16 ТОВ «Черкасиміськбуд» підтверджує отримання 8 тис. USD в якості авансу (вісім тисяч доларів США). Фін. директор М.Вінокур». Остання завірена підписом Вінокура М. та печаткою відповідача.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно зі ст. 9 Закону (в редакції на момент складення розписки) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналізуючи зміст розписки відповідача від 31.05.2016, колегія суддів зазначає, що остання не відповідає приписам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому не може вважатись первинним документом, відповідно, не може підтверджувати здійснення господарської операції за договором №2405/16 від 24.05.2016.

Крім того, вказана розписка не може підтвердити зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі позивача, що є обов`язковою умовою для визнання факту здійснення господарської операції у розумінні ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також Державною фіскальною службою України у листі від 14.11.2017 №2614/Ф/99-99-13-01-02-14/ІПК роз`яснено, що розписки лише підтверджують факт отримання коштів та не можуть вважатися розрахунковим документом.

Таким чином, розписка відповідача від 31.05.2016 не може підтверджувати здійснення розрахунків між позивачем та відповідачем відповідно до договору підряду, що також підтверджує відсутність здійснення господарської операції у даному випадку. Інших доказів, які б свідчили про передачу позивачем відповідачеві 8 000 доларів США в якості авансу на підставі договору підряду №2405/16 від 24.05.2016 чи зменшення у зв`язку з такою сплатою активів позивача, матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком місцевого господарського суду, що розписка, на яку посилається позивач, як на здійснення грошового зобов`язання за договором, не може бути належним та допустимим доказом такої операції, а тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є правильним.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 26.07.2019 у справі № 925/631/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Мусієнка В`ячеслава Степановичамає бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мусієнка В`ячеслава Степановича на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.07.2019 у справі № 925/631/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.07.2019 у справі № 925/631/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/631/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.12.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська