ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Справа № 902/430/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" на рішення господарського суду Вінницької області від 07.12.2018 р. (суддя Нешик О.С., повний текст рішення складено 21.12.2018 року)

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес"

до фермерського господарства "Яружанка"

про стягнення 3140191,90 грн шкоди, завданої самовільним зайняттям земельних ділянок

за участю представників:

позивача - Кравчук С.А.,

відповідача - Писарчук О.Ю., адвоката Путіліна Є.В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 07.12.2018 р. у справі №902/430/18 у позові сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" до фермерського господарства "Яружанка" про стягнення 3140191,90 грн. шкоди, завданої самовільним зайняттям земельних ділянок, відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначав, що позивачем не визначений в установленому порядку розмір збитків (упущеної вигоди) внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок відповідачем, зокрема, не виключено валові витрати та суми амортизаційних відрахувань, тобто не враховано положення ч.1 ст.142 ГК України. Разом з тим, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що сума збитків, яку просить стягнути позивач не може бути підставою для стягнення збитків чи майнової шкоди, оскільки обґрунтовується лише теоретичним припущенням про можливість отримання доходу СТОВ "Прогрес". Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Отже, недоведеність позивачем повного складу цивільного правопорушення в діях відповідача свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що за результатами проведеної перевірки фактів самовільного зайняття земельних ділянок, розташованих на території Ярузької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, встановлено фактичне використання ФГ "Яружанка" земельних часток (паїв), загальною площею 50,413 га, які належать на праві користування (оренди) СТОВ "Прогрес", за відсутності правовстановлюючих документів щодо надання в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо даних земельних ділянок, що є порушенням прав СТОВ "Прогрес" та земельного законодавства, передбаченого ст.ст.125, 126 ЗК України. Крім того, згідно письмових пояснень ФГ "Яружанка" №25/11 від 20.11.2017 р. наданих Управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідач визнає факт самовільного зайняття земельних ділянок. Однак, місцевий господарський суд не надав належної оцінки протиправності дій відповідача щодо самовільного використання земельних ділянок, а також правових та фактичних наслідків таких дій.

Вказує, що за період з 2015 р. по 2017 р. СТОВ "Прогрес" недоотримано прибуток в сумі 3140191,9 грн. внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок ФГ "Яружанка".

Звертає увагу на те, що структури посівних площ за 2015-2017 рр. свідчать про реальне планування позивачем посіву соняшнику на самовільно зайнятих відповідачем земельних ділянках, однак судом першої інстанції залишено це поза увагою. Також вказує, що судом першої інстанції невірно визначена правова природа відносин між сторонами та невірно визначений статус орендованих земельних ділянок.

Апелянт зазначає, що надані позивачем документи дають змогу встановити розмір валових витрат на обробіток земельних ділянок, однак вказане не було предметом судового дослідження, зокрема, суд взагалі не з`ясовував розмір валових витрат, не зобов`язував позивача надати відповідний розрахунок, а відповідач взагалі не посилався на невірність розрахунку проведеного в позовній заяві.

З огляду на викладене, СТОВ "Прогрес" вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу спричинені протиправними діями збитки, оскільки ФГ "Яружанка" не мало права обробляти заявлені в позові земельні ділянки.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 р. апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" задоволено, рішення господарського суду Вінницької області від 07.12.2018 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з фермерського господарства "Яружанка" на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" збитки в розмірі 3140191,90 грн.

Постановою Верховного Суду від 14.08.2019 р. постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 р. у справі №902/430/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 р. у справі №902/430/18 прийнято апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" на рішення господарського суду Вінницької області від 07.12.2018 р. у справі №902/430/18 до провадження та призначено її до розгляду.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, впродовж 2015-2017 років СТОВ "Прогрес" на території Ярузької сільради орендує у фізичних осіб згідно укладених з ними типових договорів оренди землі земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать орендодавцям на праві приватної власності, що посвідчується Державним актом про право приватної власності на земельну ділянку.

Крім того, 01.04.2015р. між Ярузькою сільрадою і СТОВ "Прогрес" укладено договір оренди землі, а саме невитребуваних та не переоформлених земельних часток (паїв) на території Ярузької сільради загальною площею 36,8681 га.

У свою чергу ФГ "Яружанка" також орендує на території Ярузької сільради земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується наявними у матеріалах справи витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, в яких, як підставу виникнення іншого речового права на об`єкт нерухомого майна, визначено договір оренди землі, укладений з ФГ "Яружанка", із зазначенням відповідного кадастрового номера земельної ділянки.

Також судами установлено, що протягом 2015-2017 років між сторонами велося листування з приводу використання частини земельних ділянок, які належать СТОВ "Прогрес" на праві оренди, однак у вказаний період були зайняті та оброблялися ФГ "Яружанка".

Так, у листі від 24.09.2015р. СТОВ "Прогрес" повідомило ФГ "Яружанка" про необхідність звільнення земельних ділянок, які належать позивачу на праві оренди, після збирання урожаю 2015 року, не здійснювати обробіток землі та посів сільськогосподарських культур для вирощування урожаю 2016р. та допустити працівників СТОВ "Прогрес" до їх обробітку. Окрім того, позивач запропонував відповідачу співпрацю шляхом обміну відповідними земельними ділянками з наступним юридичним оформленням зазначених операцій.

У відповідь на цей лист, відповідач у листі від 20.10.2015р. № 20/10 повідомив позивача про неможливість звільнення земельних ділянок у зв`язку із тим, що всі вони знаходяться в загальних земельних масивах, які обробляються ФГ "Яружанка", та не виділені в натурі на місцевості. Запропонований обмін земельними ділянками на час написання листа відповідач вважав неможливим у зв`язку із відсутністю в договорах оренди, укладених ФГ "Яружанка" з власниками орендованих земельних часток (паїв), права на передачу ділянок в суборенду.

21.10.2015р. Комісією по визначенню розміру збитків, завданих СТОВ "Прогрес" внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок ФГ "Яружанка", створеною відповідно до розпорядження голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації від 16.10.2015р. № 252 та на підставі розпорядження від 19.10.2015р. № 253, складено акт, за змістом якого комісія вважала наявними підстави для звернення СТОВ "Прогрес" до суду відповідно до чинного законодавства України з предметом позову про відшкодування завданих землекористувачу збитків у зв`язку з самовільним зайняттям та використанням ФГ "Яружанка" земельних ділянок, що знаходяться в оренді, в розмірі 116575,47 грн. У додаток до акту комісією, поміж іншого, долучено перелік земельних ділянок для товарного сільськогосподарського виробництва, перелік невитребуваних земельних ділянок, розташованих на території с. Яруга Могилів-Подільського району, що перебувають в оренді СТОВ "Прогрес" і фактично обробляються ФГ "Яружанка".

По факту зайняття земельних ділянок відповідачем, СТОВ "Прогрес" також зверталося до Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, Могилів-Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, прокуратури Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

На підставі наказу Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Вінницькій області від 25.10.2017р. № 522 було проведено перевірку дотримання ФГ "Яружанка" вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 75, 2165 га на території Ярузької сільради, за результатами якої складено акт, у якому встановлено, що фактично земельні частки (паї), загальною площею 50,413 га, які належать на праві користування (оренди) СТОВ "Прогрес", використовувалися ФГ "Яружанка" за відсутності правовстановлюючих документів щодо надання в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо цих земельних ділянок, що є порушенням прав СТОВ "Прогрес" та земельного законодавства.

СТОВ "Прогрес", обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з ФГ "Яружанка" збитків, послалося на те, що внаслідок самовільного зайняття ФГ "Яружанка" земельних ділянок, які належать позивачу на праві оренди, товариству завдано збитків у виді упущеної вигоди, які полягають у тому, що позивачем на цих земельних ділянках не було зібрано врожаю соняшника протягом 2015-2017 років у загальній кількості 343,92 т, які позивач мав намір реалізувати, а відтак не отримано прибуток у сумі 3140191,90 грн., розрахунок якого наведено у позовній заяві.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

За самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність (стаття 211 Земельного кодексу України (далі ЗК).

Згідно зі статтею 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 224 ГК учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Склад та розмір відшкодування збитків визначено положеннями статті 225 ГК, відповідно до якої до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Крім того, необхідно враховувати, що у ринкових відносинах на рішення того чи іншого покупця щодо вибору продавця товарів, робіт, послуг, впливає значна кількість факторів, як і сама кількість покупців та їх потреба у відповідному обсязі товарів, робіт, послуг, у кожний окремий період є змінною величиною та залежить від різних чинників.

Зокрема, основними факторами, що впливають на попит, є: ціни на товари та послуги; доходи споживачів; ціни на товари-замінники; сезонність; зміна смаку споживачів; кількість споживачів; очікування споживачів; зміна потреб і моди; реклама.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Для прийняття рішення про повне відшкодування упущеної вигоди протиправні дії відповідача мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Таким чином для правильного вирішення спору, пов`язаного з відшкодуванням збитків, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК).

В якості доказів на підтвердження можливості отримання вигоди при використанні земельних ділянок, які є предметом судового дослідження у даній справі, СТОВ "Прогрес", поміж іншого, надає: договори, специфікації, видаткові накладні на закупку насіння соняшнику, добрив, засобів захисту рослин, нафтопродуктів, а також договори поставки, відповідно до яких позивач зобов`язувався поставити соняшник (т.3, а.с. 105-118; а.с.139-199).

Як вірно встановлено судом першої інстанції при досліджені умов договорів поставки (реалізації) соняшника №№: 5248/м від 02.09.2015р., 6700/м від 05.09.2016р., 2031-1 від 17.09.2017р., 9955/к від 08.09.2017р., зокрема щодо обсягу поставки товару (соняшника) зі сторони СТОВ "Прогрес, а також оформлених на виконання вказаних договорів видаткових накладних, позивачем у повному обсязі виконано умови договорів в частині поставки обумовленої кількості вантажу за рахунок отриманого позивачем врожаю з інших земельних ділянок, що не були предметом судового дослідження у даній справі (т.1 а.с. 99-155).

Таким чином, надані позивачем вищезазначені договори поставки соняшника не можуть свідчити про можливість отримання прибутку позивачем з продажу урожаю соняшника вирощеного на земельних ділянках, які є предметом розгляду у даній справі, оскільки, погоджений між сторонами договорів поставки попит на соняшник покривався за рахунок отриманого позивачем врожаю з інших земельних ділянок.

Частиною 1 ст. 142 Господарського кодексу України встановлено, що прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Оцінюючи довідку Головного управління статистики у Вінницькій області від 01.10.2018р. № 05-51/9704 щодо ціни оптової реалізації соняшнику по Вінницькій області за 1 тону: вересень 2015р. - 7444,4 грн; вересень 2016р.- 8396,4 грн; вересень 2017р. - 8919,0 грн. та довідки: №№ 01-19/499 від 27.11.2017р., 01-16/471 від 12.07.2018р. щодо середньої урожайності сільськогосподарських культур в сільськогосподарських підприємствах Могилів-Подільського району, зокрема соняшника на зерно: 2015р. - 21.9ц; 2016 - 25,7 ц; 2017р. - 24,5 ц, які позивачем були використані при здійсненні розрахунку недоотриманого прибутку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не враховано положення ч. 1ст. 142 ГК України та не виключено валові витрати та суми амортизаційних відрахувань. Наведене свідчить про те, що позивачем не визначено в установленому порядку розмір збитків (упущеної вигоди).

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції помилково застосовано до вказаних правовідносин Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)", оцінюється судом апеляційної інстанції критично з огляду на наступне.

Статтею 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо. Земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками встановленого зразка лише по окружній межі єдиного масиву.

Наведена норма закону визначає порядок встановлення меж земельних ділянок (паїв) в натурі, а також визначає можливість самостійно встановити межові знаки земельних ділянок.

Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів визначення меж земельних ділянок, які знаходились в оренді позивача та за самовільне користування якими позивач нараховує відповідачу збитки у період з 2015 по 2017 роки.

Натомість матеріали справи містять:

- договори оренди земельних ділянок та витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що СТОВ "Прогрес" орендувало земельні ділянки на території Ярузької сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с. 161-250; т.2 а.с. 1-67);

- витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що ФГ "Яружанка" також орендувало впродовж 2015-2017 років земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ярузької сільської ради (т. 2, а. с. 81-249, т. 3 а.с. 1-87);

- лист від 24.09.2015р., яким ТОВ "Прогрес" повідомив ФГ "Яружанка" про використання та оброблення останнім земельних ділянок, що перебувають в оренді СТОВ "Прогрес", у зв`язку з чим, просив звільнити земельні ділянки після збирання урожаю 2015 року, не здійснювати обробіток землі та посів сільськогосподарських культур для вирощування урожаю 2016р. та допустити працівників СТОВ "Прогрес" до їх обробітку. У вказаному листі позивач також запропонував відповідачу співпрацю шляхом обміну відповідними земельними ділянками з наступним юридичним оформленням зазначених операцій (т. 1, а.с. 29-32);

- лист № 20/10 від 20.10.2015р., яким відповідач повідомив про неможливість звільнення земельних ділянок у зв`язку з тим, що всі вони знаходяться в загальних земельних масивах, які обробляються ФГ "Яружанка" та не виділені в натурі на місцевості. Запропонований обмін земельними ділянками на час написання листа відповідач визнав неможливим у зв`язку із відсутністю в договорах оренди з власниками орендованих земельних часток - паїв з ФГ "Яружанка" права на передачу ділянок в суборенду (т. 1, а.с.34).

Оцінюючи вказані докази в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в період 2015-2017 років і позивачем, і відповідачем було орендовано земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходились на території Ярузької сільської ради, однак межі вказаних земельних ділянок не були виділенні в натурі у відповідності до ст. 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та такі земельні ділянки знаходились в загальних земельних масивах.

Окрім того, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2019 року у справі №127/9954/18 скасовано постанову головного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Вінницької області від 24.11.2017р. № 223 про накладення адміністративного стягнення на голову ФГ "Яружанка" за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП; провадження у справі закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. У вказаній постанові, зокрема, зазначено, що межі земельних ділянок, які перебувають в оренді СТОВ "Прогрес", були встановлені в натурі (на місцевості) лише 29.09.2017р., а доказів того, що ФГ "Яружанка" самовільно використовує земельні ділянки в межах єдиного масиву, який визначено СТОВ "Прогрес", площі цих ділянок, періоду використання встановлено не було ні інспектором при проведенні перевірки, ні при розгляді протоколу.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи в сукупності наявні в матеріалах даної справи докази та враховуючи положення ст. 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", а також положення ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", яка визначає поняття самовільного зайняття земельної ділянки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, в розумінні ст. 76 ГПК України, доказами факт самовільного зайняття відповідачем саме тих земельних ділянок, з урахуванням площ та якісних характеристик яких позивачем було розраховано розмір завданих збитків протягом спірного періоду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами, реальність упущеної вигоди, що не одержані доходи не є абстрактними і могли бути реально отримані позивачем на ту суму, яка ним заявлена.

Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 07.12.2018 р. у справі №902/430/18 залишити без змін, апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "06" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.