ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"03" грудня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1654/18

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича про розстрочку виконання рішення суду у справі № 911/1654/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Траспортно-Експедиційна компанія "Еліттранссервіс", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича, Київська обл., м. Біла Церква

про стягнення заборгованості

секретар судового засідання О.О.Стаднік

представники:

від позивача (стягувача) - не з`явився

від відповідача (боржника) - О.В.Гриб

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду Київської області (суддя С.О. Саванчук) від 06.11.2018 року у справі №911/1654/18, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Траспортно-Експедиційна компанія «Еліттранссервіс» до Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Траспортно-Експедиційна компанія «Еліттранссервіс» 50000,00 грн. основного боргу, 1701,00 грн. 3% річних, 5438,09 грн. інфляційних втрат, 1575,42 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення 18.12.2018 року у справі №911/1654/18 господарським судом Київської області видано відповідний наказ. До суду від боржника - Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича надійшла заява б/н від 28.10.2019 року (вх. №21420/19 від 11.11.2019 року) про розстрочку виконання рішення суду від 06.11.2018 року. У поданій заяві боржник посилається на недостатність фінансових можливостей для повної оплати боргу відповідно до судового рішення, тому боржник просить суд розстрочити виконання рішення суду у даній справі шляхом виплати суми, присудженої до стягнення, рівними частинами по 20000,00 грн. з листопада 2019 року по грудень 2019 року, а у січні 2020 року - 12765,13 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2019 року суддю Д.Г.Зайця визначено для розгляду зазначеної заяви.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 18.11.2019 року заяву Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича б/н від 28.10.2019 року про розстрочку виконання рішення у справі №911/1654/18 прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 03.12.2019 року.

До суду від позивача (стягувача) надійшла заява б/н від 29.11.2019 року (вх. №23029/19 від 02.12.2019 року) про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача (боржника) у судовому засіданні 03.12.2019 року вимоги заяви підтримав та просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши у судовому засіданні 03.12.2019 року заяву відповідача (боржника) про розстрочення виконання рішення суду, дослідивши подані документи та докази та заслухавши пояснення представника відповідача (боржника) судом встановлено наступне.

В обґрунтування поданої заяви відповідач (боржник) посилається на обставини, що, на його думку, унеможливлюють виконання рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2018 року у справі №911/1654/18, а саме, важкий фінансовий стан, відсутність коштів на рахунках боржника та фінансовими взаємовідносинами з іншими контрагентами боржника за укладеними з ними договорами. Також, відповідач (боржник) зазначає, що ним вже було сплачено 8000,00 грн. Крім того, у поданій заяві відповідач (боржник) заявляє вимогу про зняття арешту з рахунку заявника № НОМЕР_1 у АБ «Південний», МФО 328209.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частинами 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 30.06.2016 року у справі №908/4247/14.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочення виконання рішення суду вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

При цьому, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки як для відповідача (боржника) при виконанні рішення у встановлений строк, так і для позивача (стягувача) при затримці виконання рішення.

Тобто, обов`язковими умовами розстрочення виконання рішення суду мають бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності та суб`єктів малого підприємництва, визнаних такими відповідно до чинного законодавства) включає: баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів.

Отже, належними доказами існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про рух грошових коштів тощо), достовірність яких підтверджена належними засобами.

Обставини, на які відповідач (боржник) посилається як на підставу для розстрочки виконання рішення суду від 06.11.2018 року у справі №911/1654/18 не є такими, що ускладнюють та/або роблять неможливим виконання рішення, і не є винятковими. Ці обставини лише вказують на те, що негайне виконання судового рішення у даній справі може негативно вплинути на фінансовий стан відповідача, і його можливість виконувати свої зобов`язання.

Натомість, суд зазначає, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Сам по собі незадовільний фінансовий стан боржника, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочки виконання рішення суду, оскільки їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання (відповідача).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, всупереч ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем (боржником) не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем (боржником) рішення суду у даній справі та сплату боргу у повному обсязі, а саме: доказів відсутності у відповідача (боржника) грошових коштів та майна, на які можливо було б звернути стягнення, у той час як складний фінансовий стан відповідача не є винятковою обставиною в розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за наявності якої можливе надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі, оскільки відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, суд зазначає, що до заяви про розстрочення виконання судового рішення не долучено жодного належного доказу на підтвердження обставин викладених в заяві, офіційної фінансової звітності, відповідної документації (баланс, звіт про рух грошових коштів тощо), банківських виписок. Відповідачем (боржником) не подано довідки податкового органу про всі відкриті рахунки, з огляду на що господарський суд позбавлений можливості встановити, чи має боржник відкриті рахунки також у інших банківських установах.

Крім того, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, з якими останній пов`язує виникнення у відповідача можливості виконати рішення у даній справі та сплатити борг у зазначений у заяві строк. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту гарантованого надходження до відповідача грошових коштів у строк, вказаний у заяві про розстрочку виконання рішення у даній справі, відповідачем не було надано.

Дослідивши наведені відповідачем (боржником) у заяві мотиви та надані документи, надавши оцінку аргументам відповідача (боржника), суд дійшов висновку, що надані заявником документи не є доказами, які підтверджують обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення в даній справі у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги наведене, враховуючи, що покладені відповідачем в основу обґрунтування поданої заяви обставини не є винятковими у розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можливе надання розстрочки виконання рішення суду у даній справі, у той час, як інших доказів на підтвердження зазначених обставин не надано, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, суд дійшов висновку, що заява Фізичної особи-підприємця Ніщименка В.П. про розстрочення виконання судового рішення від 06.11.2018 року у справі №911/1654/18 є необґрунтованою, а тому, задоволенню не підлягає.

Вимоги відповідача (боржника) про зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 у АБ «Південний» також підлягають залишенню без задоволення з урахуванням наступного.

Як вбачається із матеріалів справи 08.05.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. винесено постанову ВП№59062157 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 18.12.2018 року №911/1654/18.

Відповідачем (боржником) до заяви не додано копії вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№59062157 та не зазначено ідентифікатор доступу, що позбавляє суд можливості перевірити інформацію про наявність постанови про арешт коштів у Автоматизованій системі виконавчого провадження

В даному випадку, як було зазначено представником відповідача у судовому засіданні, судом встановлено, що зазначений арешт було накладено приватним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 18.12.2018 року №911/1654/18 у виконавчому провадженні ВП№59062157.

Частинами 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено порядок та підстави зняття арешту з майна. Зокрема, вказано, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Проте, у суду відсутні підстави для зняття арешту з грошових коштів боржника, накладеного в межах провадження з примусового виконання рішення у справі.

Так, вважаючи неправомірним накладення арешту приватним виконавцем на грошові кошти боржника, останній не позбавлений права звернутись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця в порядку, передбаченому ст. 339 ГПК України.

Крім того, суд зазначає про недоцільність вирішення питання щодо зняття арешту з грошових коштів боржника саме в межах розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України у постанові від 17.12.2013 року у справі №5011-16/11450-2012р.

Керуючись ст.ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Ніщименка В.П. ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) б/н від 28.10.2019 року (вх. №21420/19 від 11.11.2019 року) про розстрочку виконання рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2018 року у справі №911/1654/18 відмовити повністю.

2.Копію ухвалу направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту її складення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання апеляційної скарги з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 09.12.2019 року.

Суддя Д.Г. Заєць