ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.12.2019 Справа № 920/912/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Данілової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи №920/912/19 за правилами загального позовного провадження

за позовом: Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул.. Садова, 33, )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю фірми Стара аптека (40030, м. Суми, вул.. Троїцька, 28А, )

про стягнення 16847,70 грн.,

представники учасників справи:

позивача: Хижняк А.В.,

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду звернувся позивач з позовом до відповідача, у якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 16847,70 грн. за договором оренди нерухомого майна УМКВ-0073 від 07.09.2007, укладеного між сторонами, з яких: 9921,13 грн. заборгованість з орендної плати, 6926,57 грн. пеня та суму сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.10.2019 відкладено підготовче засідання на 31.10.2019.

29.10.2019 відповідач подав до суду клопотання № 204 від 28.10.2019, в якому зазначив, що визнає борг по договору оренди нерухомого майна № УМКВ-0073 від 07.09.2007 у розмірі 9921,13 грн. з орендної плати та вказує на те, що термін позовної давності до сплати пені у розмірі 6926,57 грн. закінчився.

Ухвалою суду від 31.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

07.09.2007 між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради (позивач орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Стара аптека» (відповідач орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна № УМКВ-0073, відповідно до умов якого відповідачу передано у строкове платне користування (в оренду) нежитлові приміщення у будинку за адресою: м. Суми, вул.. Дзержинського (Троїцька), 28, площею 18,0 м2, право на оренду якого орендар набув на підставі наказу орендодавця від 27.08.2007 № 136/01-09. Майно передається в оренду для розміщення аптечного пункту.

Відповідно до рішення Сумської міської ради від 04.05.2016 № 735-МР створено Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, а Управління майна комунальної власності Сумської міської ради реорганізовано шляхом приєднання до новоствореного Департаменту.

Відповідно до п. 1.8. Положення про департамент забезпечення ресурсних платежів, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 05.06.2019 № 5111-МР позивач є правонаступником Управління майна комунальної власності Сумської міської ради по усіх майнових та немайнових правах та обов`язках.

Пунктами 4.1., 4.2. договору визначено, що орендна плата за об`єкт оренди розраховується на підставі чинної Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої відповідним рішенням Сумської міської ради. Базова ставка орендної плати встановлюється відповідним рішенням Сумської міської ради. Розрахунок орендної плати є додатком № 3 до договору. Нарахування орендної плати починається з дати підписання акту приймання - передачі об`єкта оренди.

Відповідно до п. 4.3. договору орендна плата за орендований об`єкт сплачується орендарем щомісячно в строк до 15-го числа кожного наступного місяця.

Згідно з п. 4.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Строк дії договору встановлюється з 7 вересня 2007 року до 7 серпня 2010 року (п. 10.1. договору).

Відповідно до Зміни № 5 від 23.11.2015 строк дії договору встановлено на два роки одинадцять місяців з 23.11.2015 до 23.10.2018. Розрахунок розміру місячної орендної плати до договору змінено.

Відповідно до п. п. 2, 3 Угоди про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна № УМКВ-0073 від 04.09.2007, що укладена між сторонами 31.01.2018, договір оренди вважається розірваним з моменту передачі приміщення за актом приймання-передачі. Орендар зобов`язується сплатити орендну плату по момент здачі приміщення. Вказаний акт приймання-передачі нежитлових приміщень укладений сторонами 31.01.2018. Нарахування орендної плати припинено.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобов`язань щодо своєчасної та повної сплати орендної плати, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по орендній платі в сумі 9921 грн. 13 коп.

Відповідно до ст.ст. 759, 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 285 ГК України та ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить оренду плату незалежно від наслідків господарчої діяльності.

Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, п. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що факт заборгованості відповідача підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем. Останнім не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти позовних вимог.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань стосовно сплати орендної плати, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 9921 грн. 13 коп. заборгованості по орендній платі за договором оренди нерухомого комунального майна УМКВ-0073 від 07.09.2007.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 ГК України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р. розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з п. 4.7. договору за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/4164/17 і від 22.11.2018 у справі № 903/962/17.

Згідно з поданим розрахунком, відповідно до п. 4.7. договору, відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 6926 грн. 57 коп. за період з 16.02.2018 по 31.07.2018, виходячи з суми заборгованості з орендної плати у розмірі 9921,13 грн.

Відповідач заявляє про сплив позовної давності в частині вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (стаття 252 ЦК України).

Нормами статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач звернувся до суду з позовом 28.08.2019.

З поданого розрахунку пені вбачається, що позивачем до стягнення заявлена пеня поза межами строку позовної давності, зокрема пеня нарахована за період з 16.02.2018 до 31.07.2018.

З урахування викладеного, суд вважає в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 6926 грн. 27 коп. відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, враховуючи що позивачем не надано суду доказів наявності поважних причин її пропуску.

Тому витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1129,36 грн. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Стара аптека» (вул. Троїцька, б. 28А, м. Суми, 40030, ) на користь Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (вул. Садова, буд. 33, м. Суми, 40009, ) 9921 грн. 13 коп. заборгованості з орендної плати, 1129 грн. 36 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 10.12.2019.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко