Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" грудня 2019 р. Справа № 906/894/19

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання Шевчук - Сингаївської І.Г.

за участю представників сторін:
- від позивача: не прибув

- від відповідача: Манківський В.Л. - представник за довіреністю від 05.09.2019; Ахметханов М.М. - представник за довіреністю від 05.09.2019

- від третьої особи: Мазур В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ)

до Військової частини НОМЕР_1 (Житомирська область, м. Бердичів)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (Вінницька область, м. Козятин)

про стягнення 41981,84 грн.

У засіданні суду оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 238 ГПК України.

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про стягнення 41981,84 грн., з яких 41481,84 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу, 500,00 грн. витрат на проведення оцінки розміру шкоди, а також 1921,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскільки водій ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди керував належним відповідачу автомобілем і виконував службові обов`язки, відповідач згідно з вимогами ч. 1 ст. 1172 ЦК України та пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зобов"язаний відшкодувати позивачу виплачену ним шкоду потерпілій особі, а саме, власнику автомобіля "Хонда" ОСОБА_2 та понесені витрати на проведення оцінки розміру шкоди, сплачених Товариству з обмеженою відповідальністю "Сател Груп".

Ухвалою від 05.09.2019 господарський суд відкрив провадження у даній справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання суду.

Ухвалою господарського суду від 30.10.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі по 02.12.2019; відкладено розгляд справи у підготовчому провадженні на 22.11.2019 об 11:30 (а. с. 109).

Ухвалою від 22.11.2019 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 03.12.2019 о 12:00 (а. с. 132).

В засідання суду представник позивача не прибув, про дату і час судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, про свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с. 133).

Представники відповідача в засіданні суду проти позову заперечили, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 20.09.2019, вих. № 638/14/170 (а. с. 63 - 67) та запереченнях на відповідь на відзив від 04.11.2019, вих. № 638/14/214 (а. с. 116-120).

Присутній в засіданні суду ОСОБА_1 в засіданні суду проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши уповноважених представників військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

02.12.2016 в м. Києві по бул. І. Лепсе відбулася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля "Камаз", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Хонда", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.01.2017 у справі №760/21146/16-п ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 грн. (а. с. 18).

Власником автомобіля "Хонда", реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди була ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 (а. с. 19).

На момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Камаз", реєстраційний номер НОМЕР_2 , належав Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до витягу із наказу № 43 від 30.08.2016 командира В/ч НОМЕР_1 , автомобіль "Камаз", реєстраційний номер НОМЕР_2 закріплено за командиром відділення роти забезпечення навчального процесу ОСОБА_1 (а. с. 44, 45).

Відповідно до дорожнього листа № 365 від 02.12.2016 ОСОБА_1 на автомобілі "Камаз", реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався за маршрутом парк В/ч НОМЕР_1 - Київ - парк В/ч НОМЕР_1 (а. с. 43).

05.12.2016 до Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся ОСОБА_3 , водій автомобіля «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_3 , із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду з наведенням всіх необхідних обставин ДТП (а. с. 20, 21).

25.01.2017 позивачем отримано від власника автомобіля "Хонда", реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 заяву про виплату страхового відшкодування (а. с. 22).

За результати перевірки централізованої бази даних МТСБУ, позивачем було встановлено, що на дату настання ДТП відносно автомобіля "Камаз", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не укладався.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту належного потерпілій особі автомобіля, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Сател Груп".

За результатами проведеного автотоварознавчого дослідження 22.12.2016 оцінювач Гастуляк Б.П. склав звіт №5661/12/16 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Honda моделі Jazz, реєстраційний № НОМЕР_3 (справа № 37887) (а. с. 23 - 33), за яким вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу легкового автомобіля, з ПДВ на замінні складові склала 47756,45 грн.; в матеріалах справи також є додатки до звіту (а. с. 34 - 43).

31.03.2017 позивачем здійснено виплату потерпілій особі у справі № 37887 у сумі 41481,84 грн., про що свідчить платіжне доручення № 2637рв (а. с. 52).

Крім того, за проведення автотоварознавчого дослідження, 28.12.2016 перераховано ТОВ "Сател Груп" кошти у розмірі 500,00 грн. (а. с. 53)

На адресу військової частини НОМЕР_1 було направлено претензію від 20.06.2018 щодо компенсації виплаченого страхового відшкодування (а. с. 46 - 48).

У відповіді на претензію від 16.10.2018, вих. № 638/1499 (а. с. 49 - 51) відповідач, посилаючись на ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначив, що ОСОБА_1 під час експлуатації автомобіля "Камаз", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не повинен був мати поліс обов`язкового страхування відповідальності, оскільки він є учасником бойових дій.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві наголошено, що оскільки, водій ОСОБА_1 , на момент ДТП, керував належним відповідачу автомобілем і виконував службові обов`язки, відповідач, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України та пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зобов`язаний відшкодувати позивачу виплачену ним шкоду потерпілій особі та понесені витрати у загальній сумі 41981,84 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 20.09.2019, вих. № 638/14/170 (а. с. 63 - 67) та запереченнях на відповідь на відзив від 04.11.2019, вих. № 638/14/214 (а.с.116-120), посилаючись, зокрема, на те, що:

- ОСОБА_1 як учасник бойових дій має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій, який особисто керував за прямим призначенням належним йому транспортним засобом;

- з огляду на викладене, ОСОБА_1 звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі пункту 13.1. статті 13.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом, чим спростовуються доводи позивача;

- щодо відшкодування витрат за послуги аварійного комісара наголошено на його безпідставності, оскільки при суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. У порядку суброгації страховик не має права вимагати відшкодування вартості оплачених послуг аварійних комісарів у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням; ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, відповідальної за спричинену шкоду.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається згідно з реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п. 1.6 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (із змінами) (далі - Закон №1961-IV) власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

За ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно із ст. 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

За підп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в ньому.

Відповідно до п. 34.2. ст. 34 Закону № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з п. 40.3 ст. 40 Закону № 1961-IV МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.

За ст. 29 Закону від 01.07.2004 № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на його евакуацію до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом

Згідно з підп. 38.2.1 п. 38.2. ст. 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

3. Мотивована оцінка судом аргументів, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву від 20.09.2019, вих. № 638/14/170 (а. с. 63 - 67) та запереченнях на відповідь на відзив від 04.11.2019, вих. № 638/14/214 (а. с. 116 - 120).

Відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.5.4 наказу Міністра оборони України від 09.12.2011 №760 "Про затвердження та введення в дію Інструкції з визначення річних норм витрати моторесурсів автомобільної техніки на мирний час", з метою організації надійного зберігання та правильної експлуатації військової техніки, що надійшла до військової частини згідно з нарядами, командиром В/ч НОМЕР_1 видано наказ № 43 від 30.08.2016 "Про введення до строю військової техніки" (а. с. 44, 45), з якого вбачається, що вантажний Камаз-4310 1988 р.в. (наряд командира В/ч НОМЕР_5 від 03.08.2016 № 1002), шасі № НОМЕР_6 , двигун № НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_2 введено до строю роти забезпечення навчального процесу до транспортної групи експлуатації та закріплено за командиром відділення роти забезпечення навчального процесу Мазуром В.М. Крім того, начальнику технічної частини наказано організувати прийом-передачу військової техніки; поставити військову техніку на облік у відділенні військової інспекції безпеки дорожнього руху Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку встановленим порядком з виписуванням технічних талонів.

У дорожньому листі № 365 військової частини НОМЕР_1 (а. с. 72) ОСОБА_1 зазначено водієм та старшим машини.

За ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2.2. Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй в реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що передача реєстраційного документу на транспортний засіб наділяє таку особу правами і обов`язками щодо керування таким транспортним засобом, тобто особа, яка має посвідчення водія і в законний спосіб отримала від власника реєстраційні документи на транспортний засіб може вважатися законним учасником дорожнього руху, але не власником джерела підвищеної небезпеки.

Відповідачем не надано суду доказів того, що вантажний Камаз-4310 1988 р. в., номерний знак НОМЕР_2 є власністю ОСОБА_1 ; разом з тим, в матеріалах справи є докази того, що ОСОБА_1 на момент ДТП лише керував зазначеним транспортним засобом.

Таким чином, ОСОБА_1 не є безпосередньо володільцем Камазу, 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , а лише керував ним на момент ДТП та мав право користування в силу покладених на нього службових обов`язків.

В той же час, МТСБУ відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відшкодовує шкоду, зокрема, за учасників бойових дій, які особисто керують належними їм транспортним засобом.

З огляду на викладене, відповідач не може бути звільнений від відшкодування збитків від ДТП в порядку ч. 1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

При цьому, обов`язок щодо забезпечення укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладається саме на відповідача, як володільця транспортного засобу.

Тому заперечення відповідача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

4. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви щодо позовної вимоги в частині стягнення 41481,84 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу та 500,00 грн. витрат на проведення оцінки розміру шкоди.

Частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено факт скоєння 02.12.2016 дорожньо - транспортної пригоди за участі автомобіля "Камаз", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Хонда", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , а також згідно з постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.01.2017 у справі №760/21146/16-п факт визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення (а.с.18).

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України, зокрема, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

25.01.2017 позивачем отримано від власника автомобіля "Хонда", реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 заяву про виплату страхового відшкодування (а. с. 22).

Згідно з звітом № 5661/12/16 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Honda моделі Jazz, реєстраційний номер НОМЕР_3 (справа № 37887) (а. с. 23 - 33) визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу легкового автомобіля, з ПДВ на замінні складові, склала 47756,45 грн.

31.03.2017 позивачем здійснено виплату потерпілій особі у справі № 37887 у сумі 41481,84 грн., про що свідчить платіжне доручення № 2637рв (а. с. 52).

Розрахунок регламентної виплати за відрахуванням ПДВ позивачем проведено за такою формулою: Сврз = Ср +См + Сс х (1 -Ез), де

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 3847,00 грн.;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів - 6261,82 грн.;

Сс - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту - 60119,82 грн.

Ез - коефіцієнт фізичного зносу - 0,62621

СВРЗ = 3847,00 + 6261,82 + 60 119,82x0,62621 = 47756,45 грн.

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

У зв`язку із тим, що потерпіла особа у заяві на виплату відшкодування визначила спосіб отримання на власний банківський рахунок і документів про здійснення відновлювального ремонту на надала, позивачем було здійснено розрахунок регламентної виплати з вирахуванням 20% податку на додатну вартість із вартості складників, що підлягають заміні.

Розмір регламентої виплати визначено, виходячи з такого розрахунку: 3847,00 + 6 261,82 + (60 119,82 х 0,62621)/6 = 41481,84 грн.

Крім того, 28.12.2016 за проведення автотоварознавчого дослідження позивачем перераховано ТОВ "Сател Груп" грошові кошти у сумі 500,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № СФ-0000390 від 28.12.2016 (а.с.53).

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Матеріали справи не містять доказів сплати боргу та мирного врегулювання спору.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю на заявлену загальну суму 41981,84 грн.

5. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами ч. 2 ст.123 ГПК України унормовано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України за п. 2 ч. 1 якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ):

- 41481,84 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу;

- 500,00 грн. витрат на проведення оцінки розміру шкоди;

- 1921,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 10.12.2019.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:
1 - в справу
2,3 - сторонам (реком. з повідомл.)