ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа №914/211/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Хабіб М.І.

за участю секретаря судового засідання Кіри О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №34-вих-6859 від 01.10.19 (вх №01-05/3597/19 від 03.10.19) та Публічного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,Універсальна, №1300Р від 03.10.2019 (вх №01-05/3668/19 від 10.10.19)

на рішення Господарського суду Львівської області від 03.09.19 (суддя Морозюк А.Я., повний текст складено 13.09.19)

у справі № 914/211/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,Універсальна, м.Київ

до відповідача: Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, м.Львів

про: відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 11 406,87 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог)

за участю:

від позивача: Бігун Н.В.-адвокат, представляє інтереси на підставі довіреності №328/D 2019 від 17.09.19;

від відповідача: Кузів О.М.-представник, представляє інтереси на підставі довіреності від 28.12.2018 № 34вих.-10521).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

У судовому засіданні 27.11.2019 здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ст. 222 ГПК України.

Клопотання процесуального характеру не подавались.

2. Короткий зміст позовних вимог.

01.02.2019 року Публічне акціонерне товариство ,,Страхова компанія ,,Універсальна звернулося з позовом до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 11 406,87 грн. (з урахуванням заяви від 01.04.2019 про збільшення позовних вимог, а.с.60 т.1) на підставі ст.ст.22, 993, 1166, 1191 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, ст.27 Закону України Про страхування, ч.1 ст.22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач зазначає, що 01.02.16 в місті Львові по вул. Тернопільській 38 сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля у звязку із неналежним експлуатаційним станом дорожньої ділянки-вибоїни покриття проїздної частини по вул. Тернопільській 38. Внаслідок ДТП застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Сихівського районного суду м.Львова, Західний Віктор Петрович, будучи посадовою відповідальною особою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, не вжив всіх заходів щодо належного утримання вулично-шляхової мережі території Сихівського району м.Львова, зокрема по вул. Тернопільській 38, що призвело до пошкодження автомобіля марки "Fiat Linea" ДНЗ ВС9393 ЕО.

Керуючись умовами укладеного з потерпілою особою договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 07 грудня 2015 року, зважаючи на зібрані документи, Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату, на підставі рахунку № 050/а від 01.02.2016 р., звіту експерта № 251/16, розрахунку страхового відшкодування та страхового акту № 20509/1 страхового відшкодування в сумі 11 406,87 грн. Проте, із суми страхового відшкодування була утримана частина коштів у розмірі 6 232,60 грн., в рахунок несплаченого страхового платежу відповідно до умов Договору страхування. Сума до виплати склала - 5 174,27 грн. = (11 406,87 грн.- 6 232,60 грн.).

Страхове відшкодування було перераховане на рахунок СТО, де був здійснений ремонт автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 98135 від 05.02.2016 р. Таким чином Позивач повністю виконав покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні.

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування 5 174 грн. 27 коп., а також суми 6 232 грн. 60 коп.(яка на думку позивача відноситься до фактичних витрат, оскільки при виплаті 5 174 грн. 27 коп. страховик втратив право вимоги до страхувальника на суму 6 232 грн. 60 коп.), що разом складає 11 406 грн. 87 коп.

3.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.09.19 (суддя Морозюк А.Я.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ,,Страхова компанія Універсальна про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 11 406,87 грн. задоволено частково. Стягнуто з Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,Універсальна- 5 174 грн.27 коп.- виплаченого страхового відшкодування та 871 грн. 38 коп. - судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 6 232 грн.60 коп. виплаченого страхового відшкодування відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що, скільки, із встановлених обставин даної справи вбачається наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка посадової особи Сихівської РДА ЛМР; шкідливий результат такої поведінки (збитки у вигляді ушкодження автомобіля і необхідності його ремонту); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками(автомобіль ушкоджено внаслідок невжиття посадовою особою Сихівської РДА ЛМР заходів щодо належного утримання вулично-шляхової мережі); вина правопорушника (невжиття заходів по утриманню), а також повне виконання позивачем покладенех на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 5 174,27 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції також зроблено висновок, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми в частині 6 232,60 грн. (яка на думку позивача відноситься до фактичних витрат ), є безпідставною, оскільки в цій частині позивач не поніс фактичних витрат по виплаті страхового відшкодування (що є необхідною умовою суброгації в контексті змісту ст. 993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» та позиції викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц(провадження № 14-176 цс 18). Збитки від ДТП (вартість ремонту автомобіля) склали 11 406,87 грн., однак на користь страхувальника Душника ОСОБА_1 для ремонту автомобіля на СТО було перераховано лише 5 174,27 грн., а іншу частину вартості ремонту 6 232,60 грн. йому слід було оплатити самостійно. Утримана частина коштів у розмірі 6 232,60 грн., в рахунок несплаченого страхового платежу відповідно до умов договору №3014/215/005852 добровільного страхування наземного транспорту від 07.12.2015 р.(п.6.3.10 договору), залишилася у позивача, не вибула з його власності, і за таких обставин не є фактичними витратами позивача.

4. Короткий зміст вимог апеляційних скарг та аргументи учасників справи.

Судове рішення оскаржено обидвома сторонами.

4.1. Так, відповідач оскаржив судове рішення в частині задоволенних позовних вимог.

Зокрема, він зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ст.979 ЦК України згідно якої за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхове відшкодування було перераховано позивачем безпосередньо СТО, яке здійснювало ремонт автомобіля. Оскільки договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №3014/215/005852 від 07.12.15 не передбачено проведення виплат безпосередньо на СТО, ПАТ ,,Страхова компанія Універсальна здійснила виплати всупереч умовам договору та нормам права.

Також апелянт зазначає, що підставою перерахунку коштів на СТО став рахунок №050/а від 01.02.16, який на думку апелянта не є належним доказом, що підтверджує виконання робіт чи надання певних послуг. Рахунок за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, а носить лише інформаційний характер. Акт-приймання виконаних робіт СТО по ремонту вищенаведеного автомобіля в матеріалах справи відсутній.

Окрім того, апелянт наголошує на тому, що оцінка вартості збитку транспортного засобу проводиться за участі учасників ДТП та страхової компанії. Проте, в даному випадку процедура була порушена, оскільки представників Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради жодним чином не було повідомлено про проведення оцінки автомобіля марки "Fiat Linea", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Апелянт зазначає, що вина посадової особи ОСОБА_2 , який являється відповідальною особою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради не досліджувалась, оскільки провадження адміністративним судом закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Отже постанова суду від 04.05.16 в адміністративній справі №464/2342/16-п не є належним доказом вини посадової особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Західного Віктора Петровича у неналежному утриманні вулично-шляхової мережі, що призвело до пошкодження автомобіля.

Просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

4.2. Позивач оскаржив судове рішення в частині відмови йому в позові.

Він стверджує, що суд першої інстанції невірно застосував норму ст. 993 ЦК України. В апеляційній скарзі, моделюючи різні обставини подій та наводячи варіанти розрахунків страхових виплат, він наполягає на правильності пред явлення позову з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, оскільки позивач здійснив страхове відшкодування страхувальнику в сумі 5174,07 грн, а щодо решти суми 6 232,80 грн - то у позивача припинилось право вимоги до страхувальника, оскільки усю цю суму той повинен був самостійно сплатити СТО .

Позивач вважає що поніс фактичні витрати не тільки у вигляді сплаченого коштами страхового відшкодування в розмірі 5174,07 грн, але й у вигляді втраченого права вимоги на суму 6 232,80 грн.

Просить оскаржуване судове рішення в частині відмови йому в позові скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

5. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

01.02.2016 року, в м.Львові по вул. Тернопільській 38, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю транспортного засобу «Фіат» ДНЗ ВС 9393 ЕО, що належить ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП, в зв`язку із неналежним експлуатаційним станом дорожньої ділянки: вибоїни покриття проїзної частини по вул. Тернопільській, 38, завдано механічних пошкоджень транспортному засобу.

Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, матеріалами справи про адміністративне правопорушення №464/2342/16-п (пр.3/464/515/16) відносно ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 140 КУпАП, яка надійшла від Сихівського районного суду м. Львова (на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 14.05.2019 року) і доказами, які містяться в матеріалах даної справи (том.1, а.с.123-167).

Відповідно до складеного працівниками Управління патрульної поліції м.Львова Протоколу про адміністративне правопорушення від 26.02.2016 р. серія АП 2 № 083488, 01.02.2016 р. о 10 год.00 хв. у м.Львові по вул.Тернопільська,38, гр. Західний ОСОБА_4 (начальник ВКГ, Сихівська РА ЛМР), будучи посадовою відповідальною особою не вжив всіх заходів щодо належного утримання вул. Тернопільська, чим порушив правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме: допустив наявність вибоїни глубиною до 0,12 м., що привело до технічного пошкодження автомобіля «FІАТ LINEA», ДНЗ ВС9393 ЕО під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив вимоги Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Вищенаведене також підтверджується складеними працівниками Управління патрульної поліції м.Львова Схемою місця ДТП яка сталася 01.02.2016 р. о 10 год.09 хв. у м.Львів, вул.Тернопільська,38, Актом обстеження ділянки вуличної шляхової мережі від 01.02.2016 р. та фотографіями місця ДТП, відібраними працівниками поліції Поясненнями гр. ОСОБА_5 від 01.02.2019 р., рапортом працівників поліції.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, вищевказаний ушкоджений автомобіль «Фіат» ДНЗ ВС9393 ЕО, що належить гр. ОСОБА_5 , на момент коли трапилася ДТП ( ІНФОРМАЦІЯ_1 року), був застрахований у ПАТ СК «Універсальна» за договором №3014/215/005852 добровільного страхування наземного транспорту від 07.12.2015 р..

Строк дії вказаного договору складав з 08.12.2015 р. до 07.12.2016 р., страховий платіж складав 12 465,60 грн. (порядок сплати якого 6 232,80 грн. по 07 грудня 2015р. та 6 232,80 грн. по 07 червня 2016 р.), страхова сума складала 336 000,00 грн.

За заявою страхувальника, та зважаючи на зібрані документи, Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату суми страхового відшкодування 11 406,87 грн., на підставі рахунку № 050/а від 01.02.2016 р. ТзОВ «Ніко-Захід»(на суму 11 406,87 грн.), звіту експерта № 251/16 про оцінку автомобіля FІАТ LINEA реєстраційний номер ДНЗ НОМЕР_2 ЕО від 04.02.2016 р.(згідно якого сума відновлювального ремонту автомобіля складає 11 551,67 грн.), розрахунку страхового відшкодування від 04.02.2016 р.(на суму 11 406,87 грн.) та страхового акту № 20509/1.

Проте, із суми страхового відшкодування 11 406,87 грн. була утримана частина коштів у розмірі 6 232,60 грн., в рахунок несплаченого страхового платежу відповідно до умов договору №3014/215/005852 добровільного страхування наземного транспорту від 07.12.2015 р.(п.6.3.10 договору). Сума до виплати склала 5 174,27 грн. = (11 406,87 грн.- 6 232,60 грн.). Страхове відшкодування в сумі 5 174,27 грн. було перераховане на рахунок СТО - ТзОВ «Ніко-Захід», де був здійснений ремонт автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 98135 від 05.02.2016 р.(том.1, а.с.14-35).

6. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18), згідно зі статтями 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункти 43 та 70 постанови).

Відповідно до ст. 27 Закону України Про страхування від 7 березня 1996 року

№ 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Беручи до уваги вищенаведене, судом першої інстанції підставно встановлено наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка посадової особи Сихівської РДА ЛМР; шкідливий результат такої поведінки (збитки у вигляді ушкодження автомобіля); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками (автомобіль ушкоджено внаслідок невжиття посадовою особою Сихівської Львівської міської ради заходів щодо належного утримання вулично-шляхової мережі); вина правопорушника (невжиття ним заходів по утриманню вулично-шляхової мережі).

Безпідставними є аргументи відповідача, що в порушення п.5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, представників Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради жодним чином не було повідомлено про проведення оцінки автомобіля FІАТ LINEA реєстраційний номер ВС 9393 ЕО, оскільки колегія суддів відзначає, що згідно п.5.2. зазначеної Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Таким чином, присутність представників винної у скоєнні ДТП особи, для проведення технічного огляду не є обов`язковою.

Також, на спростування відповідного твердження відповідача про невзяття до уваги звіту №251/16 про оцінку автомобіля, позивачем до матеріалів справи додано копію Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності, виданого особі, яка складала звіт експерта № 251/16 про оцінку автомобіля FІАТ LINEA реєстраційний номер ВС 9393 ЕО від 04.02.2016 р.

Посилання відповідача на те, що страхове відшкодування було перераховано позивачем на рахунок СТО, де був здійснений ремонт автомобіля, а не страхувальнику чи вигодонабувачу, тому до позивача не перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння збитків, визнається колегією суддів безпідставним, адже перерахування коштів здійснено на СТО, яка здійснювала ремонт автомобіля страхувальника, тобто кошти перераховано не на користь СТО, а на користь страхувальника-власника застахованого автомобіля для ремонту його автомобіля, що повністю узгоджується із суттю правовідносин страхування в контексті ст.979 ЦК України.

Посилання апелянта на те що належним доказом у справі слід розглядати виключно постанову у справі про адміністративне правопорушення за №464/2342/16-п від 04 травня 2016 року (якою у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 140 КУпАП закрито), не заслуговують на увагу, з огляду на наступне:

Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2018 року у справі № 910/20412/16, відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким особу було б притягнуто до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст.35 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Слід відзначити, що право, в даному випадку страховика (який виплатив страхове відшкодування за укладеним між страховиком і потерпілим-страхувальником договором страхування), на вимоги до особи відповідальної за завдані збитки, виникає незалежно від того, чи встановлена вина заподіювача шкоди саме рішенням суду.

Окрім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми в частині 6 232,60 грн. є безпідставними, оскільки в цій частині позивач не поніс фактичних витрат по виплаті страхового відшкодування (що є необхідною умовою суброгації в контексті змісту вимог ст. 993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року

№ 85/96-ВР та такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18). Збитки від ДТП (вартість ремонту автомобіля) склали 11 406,87 грн., однак на користь страхувальника Душного ОСОБА_1 для ремонту автомобіля на СТО було перераховано лише 5 174,27 грн., а іншу частину вартості ремонту 6 232,60 грн. йому слід було оплатити самостійно. Утримана частина коштів у розмірі 6 232,60 грн., в рахунок несплаченого страхового платежу відповідно до умов договору №3014/215/005852 добровільного страхування наземного транспорту від 07.12.2015 р.(п.6.3.10 договору), залишилася у позивача, не вибула з його власності, і за таких обставин не є фактичними витратами позивача.

Колегія суддів відзначає, що місцевий господарський суд повно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, дійшов підставного висновку, що до позивача від страхувальника ОСОБА_3 (потерпілого) перейшло в порядку суброгації право вимоги до відповідача в сумі 5 174,27 грн.: фактичних витрат, і в цій частині позовні вимоги підставно задоволені. В решті частині вимог в сумі 6 232,60 грн. судом першої інстанції підставно відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржниками у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального і процесуального права, через що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

7. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 03.09.2019 у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Публічне акціонерне товариство ,,Страхова компанія ,,Універсальна та на Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.12.2019.

Головуючий суддя Дубник О.П.

суддя Зварич О.В.

суддя Хабіб М.І.