ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2019 р. Справа№ 910/9011/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Сітайло Л.Г.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи:

позивача Макаренко Т.Д.

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.09.2019

у справі № 910/9011/19 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 119 817, 29 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення збитків в сумі 119 817, 29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем, як перевізником, вимог чинного законодавства України в частині незбереження майна позивача, внаслідок чого позивачу заподіяні збитки у вигляді вартості ремонту пошкоджених вагонів. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 у справі №910/9011/19 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" 119 817 (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн 29 коп. збитків та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача та відзначив, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 у справі №910/9011/19 повністю та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга АТ "Українська залізниця" обгрунтована тим, що на думку останнього він не міг заподіяти та не заподіював шкоду позивачу та не порушував його прав та інтересів.

Скаржник зазначав, що позивач не мав права звертатись до суду із відповідним позовом, оскільки не надав доказів легітимності володіння спірними вагонами.

Також у своїй апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивачем не доведено спричинення матеріальної шкоди діями або бездіяльністю його працівників. На думку апелянта такі обставини доводяться у кримінальному провадженні згідно належних норм КК України.

Отже, виходячи з наведеного, апелянт стверджує, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а висновки, викладені в рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 клопотання АТ "Українська залізниця" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 у справі №910/9011/19 задоволено, пропущений строк поновлено, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 у справі №910/9011/19, розгляд апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" призначено на 28.11.2019.

ТОВ "Лемтранс" подало письмові заперечення на апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" у яких просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 у справі №910/9011/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з огляду на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що закінчивши з`ясування обставин і перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції надає учасникам справи можливість виступити у судових дебатах у такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення.

У судове засідання відповідач не з`явися, не повідомивши суд про причини неявки. При цьому колегія суддів відзначає, що про час та місце розгляду апеляційної скарги у даній справі відповідач був повідомлений судом належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення ухвали суду. З даного повідомлення підприємства поштового зв`язку вбачається, що ухвалу суду про признання апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" до розгляду на 28.11.2019 було вручено уповноваженій особі відповідача 13.11.2019 (АТ "Українська залізниця") та 14.11.2019 (РФ «Придніпровська залізниця»).

Враховуючи вказану обставину, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" за відсутності представника апелянта.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст . 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2019 року відповідачем було здійснено перевезення вантажних вагонів 56054729, 62325170, 53551289, 59956169, 62050224, 62964762, 53485405, 62282348, 61296661, 51806339, 56944234, 61013736, 61296810, 53450698, 56419971, 56114663, 56674161, 56937170, 59676114, 62053384, 62071451, 62965751, що перебували в користуванні (оренді) позивача, що підтверджується залізничними накладними 53967220, 36917367, 36917706, 36917763, 36907905, 36923142, 36932051, 36968410, 48014161, 36963148, 36963296, 36963338, 45571866, 45515723, 36936425, 36936490, 36936532, 36896728, 36936664, 36936672, 36936730.

За наслідками перевезення на станціях Ароматна та Новомосковськ-Дніпровський було виявлено пошкодження (розукомплектованість) вищевказаних вагонів - разобладнання ручного стоячного гальма, про що було складено повідомлення форми ВУ-23М.

Заявами № 495/ДВ від 04.02.2019, № 498/ДВ від 04.02.2019, № 497/ДВ від 04.02.2019, № 496/ДВ від 04.02.2019, №468/ДВ від 04.02.2019, № 1028/ДВ від 26.02.2019, № 1027/ДВ від 26.02.2019, позивач звернувся до Начальника станції Ароматна структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" та до В.о. Начальника структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" про необхідність складання комерційних актів форми ГУ-22 та актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М, відповіді на які отримано не було.

Також позивач звернувся зі скаргами № 1005/ДВ від 26.02.2019, № 1006/ДВ від 26.02.2019, № 1492/ДВ від 19.03.2019 до начальника структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Листами № 18 від 25.02.2019, № 33/НВР від 06.03.2019 відповідач відмовив позивачу у складанні комерційних актів, оскільки це не передбачено нормативними документами.

Структурним підрозділом "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" було складено акти про пошкодження вагона форми ВУ-25-М від 30.01.2019 по вагону № 56054729, від 30.01.2019 по вагону № 62325170, від 30.01.2019 по вагону № 53551289, від 30.01.2019 по вагону № 59956169, від 30.01.2019 по вагону № 62050224, від 29.01.2019 по вагону № 62964762, від 01.02.2019 по вагону 53485405, від 01.02.2019 по вагону № 62282348, від 01.02.2019 по вагону № 61296661, від 01.02.2019 по вагону № 51806339, від 01.02.2019 по вагону 56944234, від 01.02.2019 по вагону № 61013736, від 01.02.2019 по вагону № 61296810, від 02.02.2019 по вагону № 53450698, від 31.01.2019 по вагону № 56419971, від 31.01.2019 по вагону № 56114663, від 31.01.2019 по вагону № 56674161, від 31.01.2019 по вагону № 56937170, від 31.01.2019 по вагону № 59676114, від 31.01.2019 по вагону № 62053384, від 31.01.2019 по вагону № 62071451, від 31.01.2019 по вагону № 62965751.

Внаслідок розукомплектованості вагонів позивач був змушений передати Структурному підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" аналогічні деталі, які були встановлені у вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони.

Так, на підставі Договору поставки № 710/16 від 01.11.2016 та специфікації № 17 від 02.10.2017 позивачем у Товариства з додатковою відповідальністю "Попяснянський вагоноремонтний завод" було придбано головну частину 270.023-1 кількості 18 шт. на суму 93 114, 79 грн, які оплачено згідно з платіжним дорученням № 131 від 10.01.2018.

Крім того, позивачем на підставі вищевказаного Договору поставки та специфікації № 20 від 02.01.2018 було придбано магістральну частину 483.010-01 у кількості 3 шт. на загальну суму 16 887,13 грн, яка оплачена згідно з платіжним дорученням № 1140 від 19.02.2018.

Також, згідно з Договором поставки № 710/16 від 01.11.2016 та специфікації № 20 від 02.01.2018 позивачем було придбано затяжки горизонтальних важелів 532.40.100-0сб у кількості 2 шт. на суму 2 760, 00 грн, які оплачені згідно з платіжним дорученням № 520 від 22.01.2018.

Так само, на підставі зазначеного Договору поставки та специфікації № 12 від 03.05.2017 позивачем було придбано валики 36х75 у кількості 8 шт. на загальну суму 257, 28 грн, які оплачені згідно з платіжним дорученням № 6172 від 04.07.2017.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на підставі укладеного з Публічним акціонерним товариством "Харківський метизний завод" Договору поставки № 235/16 від 13.04.2016 та специфікації від 17.04.2018 позивачем у ПАТ "ХМЗ" було придбано гайки М12 ГОСТ 5915:2008 у кількості 0,81 кг. на загальну суму 29,75 грн, які оплачені платіжним дорученням № 3973 від 18.05.2018.

На підставі Договору поставки № 558/14 від 11.12.2014 та специфікації від 27.12.2017 позивачем у ТОВ фірма "ЛІК-РТІ" було придбано прокладку 270.326 ТУУ 6 00152135.047-97 у кількості 18 шт. на загальну суму 268, 92 грн, які оплачені згідно з платіжним дорученням № 778 від 05.02.2018.

Згідно з Договором поставки № 773/12 від 15.11.2012 та специфікації від 05.11.2018 позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Харківтранс" було придбано гайки конусні для корпусу магістральної (головної) частини повітророзподілювача В2-1-22-ГОСТ 2879-2006 у кількості 42 шт. на суму 1 484, 28 грн, які були оплачені відповідно до платіжного доручення № 9476 від 05.12.2018.

Також, на вагони були встановлені шпильки М12х70 у кількості 75 шт. на суму 77,40 грн, які виготовляються у вагонному депо Дніпродзержинськ Дніпропетровської філії ТОВ "Лемтранс" для встановлення на власні вагони.

Для виготовлення шпильки М12х70 на підставі Договору поставки № 77/15-ПР-М від 09.02.2015 та специфікації від 17.09.2019 позивачем у Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія" було придбано арматуру 12 мм А240 ДСТУ 3760:2006, ГОСТ 7566-94, яка оплачена згідно з платіжним дорученням № 7507 від 27.09.2018.

Таким чином, загальна вартість придбаних деталей складає 114 879, 55 грн.

При цьому, між позивачем (Замовник) та відповідачем (Підрядник) було укладено Договір на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів № ПР/В-18129/НЮдч від 01.02.2018, відповідно до умов якого Підрядник зобов`язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням під час експлуатації вагонів власності Замовника, орендованих вагонів або вагонів, що знаходяться в оперативному управлінні, згідно договорів суборенди та даних довідки 2610ГІОЦ УЗ, на момент передачі повідомлення 1354 з кодом 4, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, за реквізитами, обумовленими Переліком (Додаток № 2).

Послуги надаються на території одного із структурних підрозділів Виконавця, обумовлених переліком.

Необхідні деталі, для їх встановлення замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, були передані Структурному підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", та були встановлені на вищевказані вагони, що підтверджується актами від 28.02.2019.

У зв`язку з розукомплектуванням вищевказаних вагонів Структурним підрозділом "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" було виконано ремонтні роботи по встановленню деталей, що підтверджується Актами № 89/255 від 28.02.2019, № 90 від 28.02.2019, № 94/255 від 28.02.2019, № 95/255 від 28.02.2019, № 96/255 від 28.02.2019, № 97/255 від 28.02.2019, № 98/255 від 28.02.2019, № 99/255 від 01.02.2019, калькуляціями № 371 від 25.02.2019, № 374 від 25.02.2019, № 370 від 25.02.2019, № 369 від 25.02.2019, № 443 від 28.02.2019, № 368 від 25.02.2019, № 432 від 28.02.2019, № 377 від 25.02.2019, № 436 від 28.02.2019, № 434 від 28.02.2019, № 427 від 28.02.2019, № 433 від 28.02.2019, № 435 від 28.02.2019, № 439 від 28.02.2019, № 503 від 28.02.2019, № 499 від 28.02.2019, № 517 від 28.02.2019, № 509 від 28.02.2019, № 511 від 28.02.2019, № 516 від 28.02.2019, № 508 від 28.02.2019, № 515 від 28.02.2019, повідомленнями про прийняття вагонів з ремонту форми ВУ-36М б/н від 15.02.2019, № 2240 від 26.02.2019, б/н від 25.02.2019, № 2153 від 11.02.2019, № 2240 від 26.02.2019, № 2236 від 25.02.2019, № 8942 від 18.02.2019, № 8948 від 20.02.2019, № 8946 від 19.02.2019, № 8948 від 20.02.2019, а також дефектними відомостями форми ВУ-22 від 15.02.2019, 26.02.2019, 25.02.2019, 11.02.2019, 18.02.2019, 20.02.2019, 19.02.2019.

Факт оплати вищевказаних робіт позивачем підтверджується платіжним дорученням № 2235 від 25.03.2019, № 2238 від 25.03.2019, № 2236 від 25.03.2019, № 2233 від 25.03.2019, № 2284 від 25.03.2019, № 2285 від 25.03.2019, № 2282 від 25.03.2019, № 2283 від 25.03.2019.

Загальна вартість по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони становить 4 937, 74 грн.

Спір у діній справі викник у зв`язку із тим, що позивач вважає, що розмір збитків, які виникли у зв`язку з розукомплектуванням вагонів у сумі 119 817, 29 грн, підлягає стягненню з відповідача. Відповідач проти цього заперечує, стверджуючи про відсутність достатніх правових підстав для такого стягнення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Пункт 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Наявними в матеріалах справи залізничними накладними підтверджується прийняття Залізницею до перевезення та його здійснення вагонів позивача (власних та орендованих) за №№ 60031119, 61076840, 53522934, 61078424, 55005979, 61079539, 56999949, 63006308, 63424717, 58941220, 56188642, 55006514, 56950942, 61297875, 56339666, 56041023, 61980033, 61849584, 53511382, 53561130.

Прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.

Згідно зі ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Як свідчать матеріали справи, на станціях Ароматна та Новомосковськ-Дніпровський було виявлено пошкодження (розукомплектування) спірних вагонів, а саме разобладнання ручного стоячного гальма.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розкомплектуванням вагонів, останні були відправлені до Структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів із ТОв-2(4) форми ВУ-36М.

Оскільки порожні приватні вагони мають статус "вантажу", відповідно до пункту 2 Правил складання актів повинен бути складений комерційний акт у зв`язку з пошкодженням вантажу (вагону).

Однак, відповідач, прийнявши вагони до перевезення без заперечень, після виявлення їх пошкодження відмовив позивачу у оформленні комерційних актів.

Відповідно до п. 6.2.7. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28 жовтня 1997 року (зі змінами та доповненнями, згідно з наказом № 312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей:

- несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно з п. 6.2.1. зазначеної Інструкції, при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти: дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для постановки такого вагону в состав потягу.

З матеріалів справи вбачається, що вагони №№ 56054729, 62325170, 53551289, 59956169, 62050224, 62964762, 53485405, 62282348, 61296661, 51806339, 56944234, 61013736, 61296810, 53450698, 56419971, 56114663, 56674161, 56937170, 59676114, 62053384, 62071451, 62965751 були відремонтовані з встановленням запасних частин, що підтверджується відповідними актами, копії яких долучено позивачем до позовної заяви. Загальна вартість робіт з відновлення, оплаченого позивачем, становить 4 937, 74 грн.

Із наявних у матеріалах справи договорів поставки, специфікацій до них та платіжних доручень вбачається, що позивачем було придбано та оплачено вартість необхідних деталей для ремонту відповідних вагонів на загальну суму 114 879, 55 грн

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 551 від 15.11.1999, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Згідно з положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-469св10 від 02.06.2010).

Як на тому наголошено у п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" № 01-8/91 від 29.11.2007, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Отже, власні (приватні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають правовий статус "вантажу".

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Як слідує з наявних у матеріалах справи доказів, протиправність поведінки відповідача полягає у бездіяльності та незабезпеченні схоронності (збереження) належних позивачу вагонів під час їх курсування залізничними коліями, чим порушено положення Статуту залізниць та Закону України "Про залізничний транспорт", внаслідок чого вагони були розукомплектовані і позивачу завдані збитки в розмірі вартості їх ремонту та придбаних позивачем для цілей ремонту запасних частин.

Між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, також матеріали справи не містять доказів того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача, який взяв на себе відповідальність за збереження прийнятих до перевезення вагонів позивача, але не зберіг майно позивача.

У правовідносинах, пов`язаних з відшкодуванням позивачеві шкоди, відповідач виступає саме як перевізник, і те, що пошкодження спірних вагонів було відповідачем виявлено під час дії іншого укладеного ним з позивачем договору, а саме вищезгаданого договору на технічне обслуговування з відчепленням порожніх вагонів, не звільняє відповідача як перевізника від відповідальності у вигляду відшкодування завданих в процесі перевезення збитків.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що пошкодження (розукомплектування) вагонів позивача сталося не з його вини.

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано доказів легітимності володіння спірними вагонами спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме Договором № 621/04 від 23.12.2004, актом приймання-передачі майна власних вантажних вагонів від 23.12.2004, Договором оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, актом передачі в оренду власних вагонів від 02.04.2018, Договором оренди залізничного рухомого складу № 12/09 від 24.12.2008, специфікацією № 1 від 24.12.2008, Договором № 80/18 від 09.02.2018, актом приймання-передавання вагонів № 42 від 09.02.2018, Договором фінансового лізингу № 2844-FL від 04.10.2017, актом приймання-передачі від 30.10.2017, Договором № 82/11 від 11.03.2011, актом прийому-передачі від 11.07.2017, Договором оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, актом приймання-передачі від 08.12.2017, Договором оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, актом приймання-передачі від 08.12.2017, Договором № 82/11 від 11.03.2011, Договором лізингу № 294-ФЛ від 25.06.2015, Договором № 1 від 11.10.2017, актом прийому-передачі від 26.12.2017, Договором № 82/11 від 11.03.2011, Договором оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, актом передачі в оренду власних вагонів від 07.01.2018, Договором № 621/04 від 23.12.2004, актом передачі майна власних вантажних вагонів від 23.12.2004, Договором № 621/04 від 23.12.2004, актом передачі майна власних вантажних вагонів від 23.12.2004, Договором № 1 від 11.10.2017, актом прийому-передачі від 23.12.2017, Договором оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, актом передачі в оренду власних вагонів від 22.12.2017, Договором оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, актом приймання-передачі майна від 02.09.2013, Договором фінансового лізингу № 2844-FL від 04.10.2017, актом приймання-передачі від 30.10.2017, Договором оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, актом передачі в оренду власних вагонів від 23.11.2017, Договором фінансового лізингу № 2844-FL від 04.10.2017, актом приймання-передачі від 30.10.2017.

При цьому позивач зазначив, що він не має можливості надати акт приймання-передачі вагонів відповідно до Договору № 82/11 від 11.03.2011 по вагонам № 61296661, 61013736, 61296810 у зв`язку з тим, що документи залишились у місті Донецьку, на території, тимчасово непідконтрольній органам державної влади України.

Також не може бути прийнято до уваги доводи відповідача про нездійснення позивачем дій та заходів щодо співпраці з правоохоронними органами щодо розкомплектування. Складені відповідачем Акти про пошкодження вагона (контейнера) форми ВУ-25М, за відсутності встановлених правоохоронними органами обставин крадіжки у межах кримінального провадження, не можуть вважатися такими, що підтверджують здійснення крадіжки деталей вагонів третіми особами. При цьому, в силу пункту 20 Правил складання актів (пункт 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Доводи відповідача про відсутність у позивача права на пред`явлення даного позову, оскільки ТОВ "Лемтранс" не є а ні вантажовідправником, ані вантажоодержувачем вказаних вагонів, відхиляються судом з огляду на те, що відповідач виступає саме як перевізник, на якого покладено обов`язок зі збереження прийнятого ним до перевезення вантажу (вагонів), і не вчинення відповідних дій прямо порушує права позивача, як особи, якій належні вказані вагони, що були пошкоджені.

Крім того, суд враховує приписи частин 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, суд зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача збитків в сумі 119 817, 29 грн.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі стосовного порушенням Господарським судом м. Києва норм матеріального та процесуального права, оскільки судом були дотримані всі вимоги щодо повного та всебічного розгляду справи.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - АТ "Українська залізниця", в розумінні статті 86 ГПК України, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 у справі №910/9011/19, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 у справі №910/9011/19 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 у справі №910/9011/19 залишити без змін. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 13.09.2019 у справі №910/9011/19.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9011/19.

Повний текст постанови складено та підписано 04.12.2019.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Л.Г. Сітайло