СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2019 р. Справа № 905/451/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання За участі представників сторін: від позивача від відповідача (апелянта) розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Коломієць І.О. - довіреність №52/ШБ/2019 від 27.12.2018; адвокат Єлізарова К.Д., довіреність № 71/ШБ/2019 від 31.01.2019; адвокат Шупик А.В. ордер серія КВ №461817 від 16.08.2019; Десятого воєнізованого гірничорятувального загону Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України, м. Мирноград, Донецька область (вх. №2902 Д/2)
на ухвалу Господарського суду від Донецької області 01.08.2019
у справі№905/451/19 (головуючий суддя Демідова П.В., суддя Говорун О.В., суддя Фурсова С.М.)
за позовом до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Шахта "Білозерська", м. Добропілля, м. Білозерське, Донецька область, Десятого воєнізованого гірничорятувального загону Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України, м. Мирноград, Донецька область,
про за зустрічним позовом до відповідача проврегулювання розбіжностей до договору на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів та визнання укладеним зазначеного договору в редакції позивача Десятого воєнізованого гірничорятувального загону Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України, м. Мирноград, Донецька область, Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м. Добропілля, м. Білозерське , Донецька область, визнання укладеним Договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів в редакції позивача

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.08.2019, окрім іншого, призначено судову експертизу у справі №905/451/19; на вирішення експерта поставлено питання щодо визначення вартості робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій, які мають здійснюватися Десятим воєнізованим гірничорятувальним загоном Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України (надалі - Десятий ВГРЗ) за Договором про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (надалі ТДВ "Шахта "Білозерська"); проведення експертизи доручено Донецькому Науково-досліднному інституту судових експертиз; витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, покладено на позивача та відповідача пропорційно, з наступним розподілом судових витрат в порядку, передбаченому ст.129 ГПК України; зупинено провадження у справі №905/451/19 на час проведення експертизи.

Не погодившись з постановленою ухвалою, до Східного апеляційного господарського суду звернувся відповідач за первісним позовом - Десятий ВГРЗ з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі №905/451/19, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному судовому акті, обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів, скаржник зазначає наступне:

- суд першої інстанції позбавив Десятий ВГРЗ можливості взяти участь у підготовчому засіданні 01.08.2019 та можливості викласти свої заперечення щодо призначення експертизи;

- в оскаржуваній ухвалі від 01.08.2019 про призначення експертизи суд безпідставно не визначився, який саме вид експертизи буде проводитись (економічна, бухгалтерська або інша), що, на думку апелянта, фактично позбавило його можливості вірно сформулювати запитання експерту щодо предмету позову;

- поставлені судом запитання експерту фактично виходять за межі предмету спору і жодним чином не стосуються розгляду справи по суті, оскільки суть спору полягає в тому, що позивач доводить відсутність підстав здійснювати оплату послуг відповідача і вартість цих послуг не повинна визначатись у договорі, а відповідач вважає, що вартість постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування має бути визначена у спірному договорі і відшкодована відповідачем.

- між сторонами існує спір про оплатність чи неоплатність послуг аварійно-рятувального обслуговування, натомість суд першої інстанції помилково визнав за необхідне призначити експертизу з підстав необхідності визначення вартості кожної з послуг за договором про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування, зважаючи на те, що ані позивачем, ані відповідачем не ставиться під сумнів вірність самого розрахунку вартості постійного і обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування, зазначеного в проекті договору в редакції відповідача;

- в оскаржуваній ухвалі не було обґрунтовано та жодним чином мотивовано для з`ясування яких саме обставин, які входять до предмету доказування в межах даної справи, з урахуванням предмету спору, призначена дана експертиза.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2019 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Мартюхіно Н.О. головуючий (суддя-доповідач), суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 поновлено Десятому ВГРЗ строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі №905/451/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Десятого ВГРЗ на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі №905/451/19; встановлено позивачу строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 08.10.2019; призначено справу до розгляду на 09.10.2019 о 15:45 год.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 07.10.2019 від ТДВ "Шахта "Білозерська", позивач за первісним позовом не погодився з доводами апеляційної скарги, вказав на їх необґрунтованість, просив суд залишити ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі №905/451/19 без змін. Узагальнено мотивує свою юридичну позицію з посиланням на наступні обставини:

- доводи апеляційної скарги щодо позбавлення можливості представника відповідача приймати участь у підготовчому засіданні 01.08.2019 є необґрунтованими та не відповідають дійсності, оскільки Десятий ВГРЗ було належним чином повідомлено про розгляд справи в господарському суді першої інстанції, в той час як участь представників сторін у судовому засіданні є їх виключним правом, яким вони користуються на власний розсуд;

- положення ст. 100 ГПК України не зобов`язують суд зазначати в ухвалі вид (підвид) експертизи; при цьому, судом першої інстанції було заздалегідь запропоновано сторонам у справі надати питання суду, які вони вважають за доцільне поставити на вирішення експертизи, а останні (сторони) скористались таким правом та надали свої варіанти питань для експертизи;

- відносно доводів апеляційної скарги щодо невідповідності предмету спору поставленим судом запитанням перед експертизою, то позивач зауважує, що у даному випадку необхідно визначити вартість робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій, передбачених п.п. 1.1.3 - 1.1.15 Договору (в редакції протоколу розбіжностей, з урахуванням п. 1.1.7, який запропонований позивачем), з урахуванням вартості кожного виду робіт, із застосуванням ч. 2 п. 9 Порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій;

- призначення експертизи у даному випадку зумовлено тим, що відповідач, пропонуючи редакцію господарського договору на обслуговування з обов`язком сплати щомісячного платежу (близько 1 млн. грн. на місяць), не надав будь-яких доказів на підтвердження вартості кожної послуги, калькуляції на кожну послугу, зазначену у п.1.1. проекту Договору, що порушує вимоги ст. 179 Господарського кодексу України.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 08.10.2019 у зв`язку із відпусткою судді Бородіної Л.І., яка входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №905/451/19 між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08. 10.2019 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Мартюхіна Н.О. головуючий (суддя-доповідач), суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 оголошено перерву у судовому засіданні по справі №905/451/19 до 28. 10.2019 р. о 11:30 год.

24.10.2019 суддею членом колегії Геза Т.Д. була подана заява про самовідвід у справі №905/451/19.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 задоволено заяву судді Геза Т.Д. про самовідвід від розгляду справи №905/451/19; матеріали справи №905/451/19 передано на повторний автоматизований розподіл відповідно до ст. 32 ГПК України.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 24.10.2019 у зв`язку із задоволенням заяви про самовідвід судді Гези Т.Д., та у зв`язку з відрядженням судді Шутенко І.А., які входять до складу постійної колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №905/451/19 між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2019 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Мартюхіна Н.О. головуючий (суддя-доповідач), суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

25.10.2019 на адресу апеляційного суду від ТДВ "Шахта "Білозерська" надійшли пояснення, в яких позивач за первісним позовом виклав додаткове мотивування своїх заперечень на апеляційну скаргу, та вказав на наступне:

- виконання відповідачем робіт із забезпечення позивачем готовності його сил і засобів до дії за призначенням це функція держави, яка повинна здійснюватись за рахунок Державного бюджету України, а в разі недостатності бюджетного фінансування Десятий ВГРЗ отримував та може отримувати державну підтримку (фінансування) від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України;

- при цьому, відповідач, отримуючи фінансування з державного бюджету на виконання своїх основних функцій та завдань покладених державою намагається додатково отримати оплату з суб`єкта господарювання;

- відповідач не надав суду доказів щодо плановості та економічної обґрунтованості витрат та щодо формування вартості кожного виду робіт/послуг;

- призначення експертизи зумовлено підтвердженням походження, достовірності та актуальності (на дату договору) цифр про витрати Десятого ВГРЗ, які він закладає в розрахунок вартості послуг; відповідач свідомо таких доказів не надав, що може свідчити про зловживання процесуальними правами.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №905/451/19 до 07.11.2019 о 15:00 год.

29.10.2019 на адресу апеляційного суду від Десятого ВГРЗ надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач за первісним позовом виклав додаткові мотивування своєї позиції, щодо питань, які виникли в ході розгляду справи, зокрема, вказав:

- при визначенні вартості постійного і обов`язкового обслуговування існує законодавчо закріплений і обов`язковий порядок, який необхідно враховувати при визначенні вартості спірного договору; відповідно і при формулюванні питань судовому експерту суд першої інстанції повинен був врахувати обов`язкові для виконання положення Методики Про затвердження Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженої спільним наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та Міністерства економіки України від 15.12.2003 за №495/369 (надалі Наказ №495), а не теоретичні викладки представника позивача, продиктовані бажанням фінансувати вартість обслуговування своєї приватної компанії за рахунок державного бюджету;

- на думку відповідача, позивач необґрунтовано заперечує проти принципів розрахунку, закріплених в Наказі №495, і його заперечення по своїй суті є саме критикою діючого нормативно-правового акту та закладених в ньому підходах до визначення вартості робіт з обслуговування;

- Десятий ВГРЗ наполягає на тому, що Наказ №495 підлягає обов`язковому застосуванню ТДВ "Шахта "Білозерська";

- відносно доводів позивача щодо державного фінансування Десятого ВГРЗ, то відповідач зауважує, що ст. 93 Кодексу цивільного захисту передбачає різні джерела фінансування, в тому числі фінансування за рахунок коштів приватного сектору економіки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №905/451/19 до 21.11.2019 о 15:00 год.

21.11.2019 у судовому засіданні апеляційної інстанції, що проводилося в режимі відеоконференції, до Оболонського районного суду міста Києва з`явився представник відповідача (апелянта) - Десятого ВГРЗ, який наполягав на доводах апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі №905/451/19, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Уповноважені представники позивача, які були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції 07.11.2019 у залі засідань Східного апеляційного господарського суду заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили суд залишити ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі №905/451/19 без змін.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про призначення експертизи.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.03.2019 ТДВ "Шахта "Білозерська" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України (Десятого ВГРЗ) про врегулювання розбіжностей до договору на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів та визнання укладеним зазначеного договору в редакції позивача.

Підставою для виникнення спірних відносин між сторонами став Договір про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів ТДВ "Шахта "Білозерська", який був запропонований до підписання позивачем у редакції, викладеної на підставі раніше укладених між сторонами договорами.

В свою чергу, Десятий ВГРЗ підписав запропонований договір з протоколом розбіжностей, який фактично не був прийняти ТДВ "Шахта "Білозерська", у зв`язку з чим останнє звернулось до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом, наполягаючи на укладенні договору в редакції позивача.

Десятий ВГРЗ в межах справи №905/451/19 звернувся з зустрічним позовом до ТДВ "Шахта "Білозерська" про визнання укладеним Договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів на ним запропонованих умовах.

Як вбачаться з матеріалів справи, позивач у протоколі узгодження розбіжностей погодив деякі зміни до проекту договору, проте по ключових спірних питаннях між сторонами не досягнуто згоди, зокрема, щодо визначення вартості робіт, які в межах дії договору повинна здійснювати аварійно-рятувальна служба.

Судом з`ясовано, що укладаючи спірний договір, сторони погодили перелік видів робіт, які в межах дії договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування, повинен здійснювати Десятий ВГРЗ, що відображено в п.п. 1.1.1 - 1.1.6, 1.1.8 - 1.1.15 Договору, а саме:

1.Пошук та порятунок людей у разі виникнення надзвичайних ситуацій на об`єкті: гасіння підземних пожеж, ліквідація наслідків вибухів, раптових викидів вугілля і газу, проривів води і затоплень, гірничих ударів, обвалень гірничих порід та інших надзвичайних ситуацій на об`єкті у небезпечних умовах (загазування шкідливими газами та задимленість атмосфери, підвищення температури, загроза вибуху тощо).

2. Надання при надзвичайних ситуаціях та нещасних випадках у можливих межах невідкладної, у тому числі медичної, допомоги працівникам об`єкту, які перебувають у небезпечному для життя та здоров`я стані, на місці події та під час евакуації до медичних закладів.

3. Профілактичне обстеження Об`єктів щодо стану їх протиаварійного захисту відповідно до вимог законодавства з питань охорони праці.

4. Участь у розробленні та погодженні планів ліквідації аварій Об`єктів і контроль за їх відповідністю фактичному становищу.

5. Виконання депресійних, газових і теплових зйомок.

6. Відбір проб та аналіз складу повітря і міри запилення виробок та приміщень.

7. Виконання на об`єктах планового контролю пиловибухобезпеки гірничих виробок (не погоджена сторонами редакція позивача за первісним позовом).

8.Участь у навчанні та тренуванні членів об`єктових допоміжних гірничорятувальних команд (далі ДГК);

- участь у навчанні та тренуванні працівників та посадових осіб Об`єктів з метою вжиття відповідних дій та дотримання правил поведінки, необхідних у разі виникнення аварії.

9. Участь у роботі комісій з прийняття в експлуатацію нових та реконструйованих шахт, горизонтів, дільниць, очисних вибоїв та інших об`єктів, що вводяться в дію на Об`єктах і потребують обслуговування.

10. Участь у роботі комісій з розслідування причин виникнення надзвичайних ситуацій на Об`єктах, до ліквідації яких була залучена "Аварійно-рятувальна служба".

Разом з тим, у відповідності до п. 7.1 Договору в редакції, запропонованій позивачем, виконання умов договору здійснюється за рахунок державного бюджету, за програмою "Гірничорятувальні заходи на вугледобувних підприємствах".

Десятий ВГРЗ, не погоджуючись з такою редакцією умов договору, та пропонує укласти розділ 7 Договору в редакції, за якою загальна вартість аварійно-рятувального обслуговування за період дії цього Договору становить 12074702,11 грн., та складається з щомісячних обов`язкових платежів та встановлена сторонами на основі розрахунку, який визначений у додатку 3 до Договору. Щомісячний платіж становить 1097700,19 грн.

Як зазначено в протоколі розбіжностей, розрахунок вартості аварійно-рятувального обслуговування виконаний з урахуванням вимог Порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, та затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 11.01.2017 за №5, на підставі Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженого спільним наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України та Мінекономіки України від 15.12.2003 за №495/369 (Наказ №495). Формування вартості обслуговування об`єкта здійснюється згідно з економічно обґрунтованими плановими витратами аварійно-рятувальної служби, пов`язаними з його обслуговуванням, визначеними на підставі національних положень (стандартів), державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів з урахуванням цін на матеріальні ресурси та послуги відповідно до вимог законодавства. Вартість обслуговування визначається з урахуванням витрат, пов`язаних з організацією здійснення обслуговування.

Позивач заперечував проти платності визначених робіт, наполягаючи на тому, що перелічені роботи є реалізацією основних завдань сил цивільного захисту та, посилаючись на щорічне бюджетне фінансування гірничорятувальних заходів на вугледобувних підприємствах (у тому числі у 2019), наполягав на тому, що до обов`язків позивача не входить матеріально-технічне та фінансове забезпечення діяльності аварійно-рятувальної служби, проте з розрахунку вбачається таке забезпечення. Також наполягав на тому, що визначення вартості послуг, на підставі п. 9 Порядку №5, повинно формуватися в залежності від фактично виконаних робіт та понесених Службою витрат.

Зокрема, позивач зазначає про відсутність інформації щодо вартості конкретних послуг/робіт, які мають здійснюватись в ході дії Договору, в протоколі розбіжностей пропонує встановити не абстрактну суму щомісячних платежів в розмірі 1097700,19 грн., а оплату за фактично виконані роботи на підставі відповідного акту, при погодженні обсягу та вартості робіт на час виконання.

Аварійно-рятувальна служба проти такої позиції позивача заперечує та вважає, що обране нею нормативно-правове врегулювання платності послуг призвело до достовірного та обґрунтованого визначення вартості комплексного аварійно-рятувального обслуговування, встановлення щомісячних платежів з наступним підписанням актів приймання-передачі робіт, незалежно від обсягу робіт, які будуть здійснені в ході виконання щомісячно.

Відтак, як вірно встановлено місцевим судом, між сторонами існує спір відносно платності послуг в межах дії Договору про постійне аварійно-рятувальне обслуговування та щодо обсягів і розміру такої платності.

Як вже зазначалось, Господарським судом Донецької області 01.08.2019 постановлено ухвалу, якою призначено судову експертизу у справі №905/451/19; на вирішення експерта поставлено питання щодо визначення вартості робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій, які мають здійснюватися Десятим ВГРЗ за Договором про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів ТДВ "Шахта "Білозерська".

Приймаючи оскаржувану ухвалу, господарський суд першої інстанції врахував необхідність врегулювання розбіжностей за Договором про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування, укладення якого є обов`язковим в силу Закону, та виходив з того, що в ході підготовчого провадження жодна із сторін не надала суду переконливих доказів, котрі б підтвердили правомірність позиції сторони в процесі укладання такого правочину.

Заслухавши суддю-доповідача та присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та додаткових пояснень, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2, 3 та 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 та п. 2 ч. 2 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

За змістом вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Частиною 3 ст. 98 ГПК України передбачено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч. 1, 2, 5, 6 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Стаття 99 ГПК України передбачає, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, призначення судом експертизи (п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України).

Пунктами 1, 2 ст. 98 ГПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами Договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів ТДВ "Шахта "Білозерська", регулюються Кодексом цивільного захисту України, порядком здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №5 від 11.01.2017, Порядком визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженим спільним Наказом Міністерства України з надзвичайних ситуацій та Міністерства економіки України №495/369 від 15.12.2003.

Кодекс цивільного захисту України, який регулює відносини, пов`язані, зокрема, із функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, введено в дію з 01.07.2013.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 20 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить, зокрема, забезпечення аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання відповідно до вимог ст. 133 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України суб`єкти господарювання та окремі території, на яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій, підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі аварійно-рятувальними службами, які пройшли атестацію в установленому порядку.

Частиною 2 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України визначено, що аварійно-рятувальне обслуговування передбачає надання послуг з проведення відповідних робіт із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій (профілактики), локалізації і ліквідації наслідків аварій, інших послуг відповідно до укладеної угоди.

Суб`єкти господарювання, галузі та окремі території, які підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню, а також порядок такого обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №763 затверджено Перелік суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, які підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі.

Відповідно до п.п. 1, 2 такого Переліку такими суб`єктами є: суб`єкти господарювання, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти підвищеної небезпеки (за винятком суб`єктів господарювання, що утворили на професійній основі об`єктові аварійно-рятувальні служби, які пройшли атестацію в установленому порядку); суб`єкти господарювання, у власності, володінні або користуванні яких перебувають окремі об`єкти, на території яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій державного, регіонального та місцевого рівня (за винятком суб`єктів господарювання, що утворили на професійній основі об`єктові аварійно-рятувальні служби, які пройшли атестацію в установленому порядку), зокрема, галузі вугільної промисловості: діючі шахти, а також шахти в період їх будівництва, реконструкції, ліквідації або консервації.

На виконання ч. 3 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2017 №5 затверджено Порядок здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій (надалі Порядок №5), яким визначено механізм здійснення аварійно-рятувальними службами постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, щодо яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій.

Такий Порядок був розроблений та введений в дію в 2017 році. Станом на цей період між сторонами був укладений Договір №368-ШБ-ДЦ про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування від 01.10.2017, який передбачав відшкодування вартості основних засобів, матеріалів, тощо (п. 7.1.) та трудових витрат "Аварійно-рятувальної служби" (п. 7.2.), які не передбачені бюджетним фінансуванням, за рахунок замовника (ТДВ "Шахта "Білозерська") на підставі погоджених між сторонами Актів списання та Актів виконаних робіт по факту понесених ВГРЗ витрат (а.с. 157, т.1).

У відповідності до п. 1, 2 Порядку №5 аварійно-рятувальному обслуговуванню підлягають суб`єкти господарювання, галузі та окремі території, щодо яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій.

Згідно з п. 6 Порядку №5 обслуговування здійснюється на підставі відповідного договору, що укладається між суб`єктом господарювання та аварійно-рятувальною службою, за письмовим зверненням уповноваженої особи суб`єкта господарювання до відповідної аварійно-рятувальної служби з одночасним поданням відомостей, визначених за результатами ідентифікації об`єкта підвищеної небезпеки, декларації безпеки та плану локалізації і ліквідації наслідків аварій на об`єкті підвищеної небезпеки, які підлягають обслуговуванню.

Отже, оскільки позивач - ТДВ "Шахта "Білозерська" є діючою шахтою у сфері вугільної промисловості, укладення договору на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів та окремих територій товариства для нього є обов`язковим в силу ч. 2 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України.

В той же час, надання платних послуг аварійно-рятувальними службами унормоване ст. 134 Кодексу цивільного захисту України, за якою державні, регіональні та комунальні аварійно-рятувальні служби можуть надавати платні послуги, що не суперечать та не перешкоджають їх основній діяльності. Перелік платних послуг визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.1. Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженим спільним Наказом Міністерства України з надзвичайних ситуацій та Міністерства економіки України №495/369 від 15.12.2003 (надалі Порядок №495) вартість постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування складається з розрахунку витрат на утримання аварійно-рятувальної служби (формування) та вартості виконання аварійно-рятувальних робіт. Підставою для розрахунку вартості утримання аварійно-рятувальної служби (формування) є планові витрати на утримання однієї оперативної одиниці рятувальників, що визначені засновником на підставі галузевих нормативних витрат, розрахунків аварійно-рятувальної служби та кількості і професійного складу оперативних одиниць рятувальників, що необхідні для обслуговування того чи іншого об`єкта чи окремої території.

Чисельний і професійний склад державної аварійно-рятувальної служби (формування), задіяний згідно з договором на постійне та обов`язкове обслуговування об`єктів, залежить від рівня та видів потенційної небезпеки об`єкта і визначається органом управління державної аварійно-рятувальної служби.

Кількість оперативних одиниць рятувальників визначається планами ліквідації аварій щодо кожного об`єкта і організацією праці в режимі цілодобового функціонування. При цьому повинні враховуватись можливості поєднання сил і засобів декількох підрозділів служби (диспозиція виїздів на аварійно-рятувальні роботи).

Оперативне керівництво на рівні підрозділу, медичний, інженерно-технічний, адміністративно-управлінський і господарський персонал визначаються обсягами відповідних функцій, організаційними структурами і системою організації праці.

Згідно п. 8 Порядку №5 кількість та чисельний склад оперативних одиниць аварійно-рятувальної служби визначаються керівником аварійно-рятувальної служби за погодженням із суб`єктом господарювання. При цьому враховується специфіка об`єкта чи окремої території, а також спеціалізація, дислокація та нормативи виїзду підрозділів такої служби для проведення обслуговування.

Положеннями п. 9 Порядку №5 передбачено, що вартість обслуговування визначається згідно з розрахунком, що є невід`ємною частиною договору на обслуговування.

Формування вартості обслуговування об`єкта суб`єкта господарювання державними аварійно-рятувальними службами здійснюється згідно з економічно обґрунтованими плановими витратами відповідного підрозділу (оперативної одиниці) аварійно-рятувальної служби, пов`язаними з його обслуговуванням, визначеними на підставі національних положень (стандартів), державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів з урахуванням цін на матеріальні ресурси та послуги відповідно до вимог законодавства.

Вартість обслуговування для аварійно-рятувальних служб визначається з урахуванням витрат, пов`язаних з організацією здійснення обслуговування.

Оплата за обслуговування здійснюється за фактично виконані роботи на підставі відповідного акта.

З матеріалів справи судом встановлено, що перелік послуг, які визначені в п.п. 1.1.1 - 1.1.6, 1.1.8 - 1.1.15 Договору, віднесенні Положенням про Державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості України до робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій.

В матеріалах справи міститься складений відповідачем розрахунок вартості аварійно-рятувального обслуговування підрозділами Десятого ВГРЗ ТДВ "Шахта "Білозерська".

Із вказаного розрахунку вбачається, що Десятий ВГРЗ обраховує вартість аварійно-рятувального обслуговування ТДВ "Шахта "Білозерська" виходячи із прямих витрат на утримання оперативних одиниць, загальновиробничих витрат на утримання, адміністративних (загальногосподарських) та інших витрат.

Загальна сума витрат на обслуговування складає 12074702,11 грн.

Відповідач вважає обґрунтованим викладення умов спірного Договору із визначенням обов`язку позивача сплатити щомісячні платежі в сумі 1097700,11 грн. (12074702,11 грн. / 12).

Проте, враховуючи викладені положення Порядку №5, колегія суддів не приймає доводи відповідача щодо необхідності укладення спірного Договору на умовах обов`язкової сплати щомісячного платежу, оскільки оплата за обслуговування є регульованою ціною, яка напряму залежить від фактично виконаних робіт. Тобто, оплата послуг аварійно-рятувальної служби повинна відбуватись не за певний період часу, а саме за фактично виконані роботи, що прямо передбачено абз. 4 п. 9 цього Порядку.

За таких обставин, у даній справі обов`язковому вирішенню підлягає спірне питання щодо визначення вартості робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій, передбачених п.п. 1.1.1 - 1.1.8 Договору, з урахуванням вартості кожного виду робіт, що необхідно для об`єктивного встановлення розміру оплати, яку повинен здійснити позивач.

Згідно умов спірного Договору (п. 7) сторонами погоджено, що оплата замовником послуг аварійно-рятувальної служби здійснюється на підставі фактично понесених витрат та виконані роботи повинні закриватись узгодженими актами виконаних робіт.

Разом з тим, з наявних у справі доказів вбачається, що Десятий ВГРЗ визначає вартість робіт, які повинні виконуватись в межах договору на підставі Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженого Міністерством України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи та Міністерством економіки та з питань Європейської інтеграції України №495/369 від 15.12.2003, який не передбачає розрахунок вартості постійного та обов`язкового обслуговування в залежності від кількості фактично виконаних робіт, які сторони передбачають в договорі.

Суд звертає увагу, що Порядок здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій (Порядок №5), був затверджений компетентним органом Кабінетом Міністрів України на виконання вимог ч. 3 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України у 2017 році, а на момент дії Порядку №495/369 від 15.12.2003 діяли інші положення щодо визначення вартості аварійно-рятувального обслуговування.

З протоколу розбіжностей до спірного Договору з`ясовано, що позивач - ТДВ "Шахта "Білозерська" не погоджується та ставить під сумнів включення до вартості обслуговування забезпечення постійної готовності сил аварійно-рятувальної служби до дій за призначенням, а також наполягає на тому, що в спірному Договорі повинна бути визначена вартість всіх видів послуг, які охоплюються поняттям "аварійно-рятувальне обслуговування".

Як свідчить зміст зустрічної позовної заяви Десятого ВГРЗ, останній просив суд визнати укладеним з 01.02.2019 Договір на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів ТДВ "Шахта "Білозерська", між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом в редакції Десятого воєнізованого гірничорятувального загону, викладеній в протоколі розбіжностей від 12.02.2019 до спірного Договору, тобто з умовою про щомісячні обов`язкові платежі в розмірі 1097700,19 грн., які встановлені сторонами на основі розрахунку (калькуляції).

При цьому, як підтверджується наявними матеріалами справи, позивач за зустрічним позовом - Десятий ВГРЗ не надав ані відповідачу (ТДВ "Шахта "Білозерська"), ані господарському суду першої інстанції належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76 77 ГПК України на підтвердження економічної обґрунтованості планових витрат відповідного підрозділу (оперативної одиниці) Десятого ВГРЗ з урахуванням формування вартості кожного виду робіт, що передбачені умовами п.п. 1.1.1 - 1.1.6, 1.1.8 - 1.1.15 спірного Договору, та складають зміст постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування, а також не підтвердив, що визначена ціна аварійно-рятувального обслуговування у спірному Договорі дійсно пов`язана із обслуговуванням саме цієї шахти.

За таких обставин колегія суддів вважає, що з урахуванням відсутності в матеріалах доказів на підтвердження визначення обґрунтованої вартості аварійно-рятувальних робіт, у зв`язку із необхідністю спеціальних знань для з`ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, та з метою врегулювання спору між сторонами, господарський суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого рішення про призначення експертизи, в якій поставив питання про вартість послуг, які мають місце в протоколі розбіжностей від 12.02.2019.

З наведених підстав судом апеляційної інстанції не приймаються аргументи заявника апеляційної скарги, що поставлені експерту питання виходять за межі предмету спору.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що питання, які поставлені на вирішення експертизи не відносяться до предмету доказування, колегія суддів також вважає їх необґрунтованими, оскільки предметом даного спору є не лише питання про оплатність чи не оплатність спірного Договору, зокрема, судом першої інстанції одночасно розглядається зустрічний позов про визнання укладеним цього договору в редакції запропонованій Десятого ВГРЗ, тобто укладення договору з умовою про щомісячні обов`язкові платежі в розмірі 1097700,19 грн. Саме з наведених підстав для правильного вирішення спору є необхідним встановити дійсний розмір оплати за аварійно-рятувальне обслуговування та встановити вірну ціну в договорі при розгляді справи по суті.

Колегія суддів зазначає, що визначення вартості послуг аварійно-рятувального обслуговування є предметом спору за зустрічним позовом Десятого ВГРЗ, який наполягає на укладення Договору з умовою про щомісячні обов`язкові платежі в розмірі 1097700,19 грн., котрі встановлені на основі одноособового (без погодження із ТДВ "Шахта "Білозерська") розрахунку (калькуляції), з чим не погоджується відповідач за зустрічним позовом.

Як зазначається в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України", експертиза, призначена судом, є одним із засобів з`ясування або оцінки фактичних обставин справи і тому, складає невід`ємну частину судової процедури.

Також в процесі підготовчого провадження сторони скористались своїм правом запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Зокрема, позивач за первісним позовом пропонував призначити комплексну судову економіко-правову експертизу та поставити перед експертом наступні питання: чи відповідає зміст договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування, в редакції, запропонованої Десятого ВГРЗ, вимогам Цивільного кодексу України, Порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 11.01.2017 №5; чи відноситься перелік послуг, зазначений у п.п. 1.1.1.-1.1.8. протоколу узгодження розбіжностей до договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування, до функцій держави, зокрема в особі Державної ВГРС, в тому числі Десятого ВГРЗ, у відповідності з нормами Положення про Десятий ВГРЗ, Кодексу цивільного захисту України, Правилами безпеки у вугільних шахтах, затвердженими наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22.03.2010 №62; на виконання яких послуг державою спрямовані бюджетні кошти за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 1101100 у відповідності з Додатком №3 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", п. 3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення гірничорятувальних заходів на вугледобувних підприємствах, затверджених постановою Кабінету міністрів України №154 від 23.02.2011; чи є оплатним перелік послуг, зазначений у п.п. 1.1.1. 1.1.8. протоколу узгодження розбіжностей до договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування, перелік яких відноситься до основної діяльності (завдань та функцій) Десятого ВГРЗ у відповідності з нормами Положення про Десятий ВГРЗ, Кодексу цивільного захисту України, Правилами безпеки у вугільних шахтах, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22.03.2010 №2; чи підлягає застосуванню наказ Міністерства надзвичайних ситуацій України і Мінекономіки від 15.12.2003 №395, яким затверджено Порядок визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, в правовідносинах з Десятим ВГРЗ при укладенні договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування.

Відповідач за первісним позовом пропонував поставити перед експертом наступні питання: які нормативно-правові акти необхідно застосувати для визначення вартості обслуговування при укладанні договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування, який укладається на підставі ст. 133 Кодексу цивільного захисту України; які складові частини повинен містити розрахунок вартості постійного і обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування і відповідно, яким нормативно-правовим актом необхідно керуватися для визначення суми договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування; підлягають чи не підлягають вартісній оцінці роботи зазначені в підпунктах 1.1.1.- 1.1.8. Протоколу розбіжностей до Договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів ТДВ "Шахта "Білозерська" (редакція пункту договору запропонована Замовником та Аварійно-рятувальною службою). Якщо підлягають то якими нормативно-правовими і законодавчими актами це встановлено; чи відповідає вимогам нормативно-правових та законодавчих актів України "Розрахунок ТДВ "Шахта "Білозерська" вартості постійного і обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування підрозділами Десятого ВГРЗ на 2019 рік", Додаток №3 до Договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів ТДВ "Шахта Білозерська" в редакції Десятого ВГРЗ, якщо не відповідає то чому.

Проаналізувавши наведені питання, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що останні за своєю суттю та змістом носять правовий характер, у зв`язку з чим не можуть бути поставлені експерту, оскільки предметом висновку експерта не можуть бути питання з права.

Отже, призначення судом першої інстанції судової експертизи у даному випадку не лише не суперечить чинному законодавству, але й сприятиме вирішенню питання, необхідного у даній справі для дослідження обставин, що входять до предмету доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, а тому доводи апеляційної скарги щодо переліку запитань, які судом поставлено на вирішення експерта, порушення порядку та підстав призначення судової експертизи відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю та безпідставністю.

Відносно доводів скаржника про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не визначився, який саме вид експертизи буде проводитись (економічна, бухгалтерська або інша), що, на думку апелянта, фактично позбавило його можливості вірно сформулювати запитання експерту, щодо предмету позову, колегія суддів зазначає.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.07.2019 у даній справі учасникам справи запропоновано висловити письмово позицію стосовно призначення судової експертизи; запропоновано перелік питань, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта; подати пропозиції щодо експертної установи або експерта, яким слід доручити проведення експертизи.

Отже, судом першої інстанції було забезпечено учасникам справи умови щодо реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі надано можливість визначитись з переліком питань, які, на їх думку, підлягають дослідженню експертом.

Разом з тим, положення чинного Господарського процесуального кодексу України імперативно не передбачають обов`язок суду визначати, який вид експертизи буде проводитись. Слід також звернути увагу, що визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) та їх видів належить до компетенції експерта. У даній справі з урахуванням специфіки дослідження та кола спірних питань, призначена судом першої інстанції експертиза одночасно відноситься до різних областей знань (охорона праці, визначення вартості розхідних матеріалів, економічні розрахунки, тощо), а тому після надходження справи до експертної установи, уповноважені особи останньої (експерти) мають самостійно визначитись із підвидами даної експертизи, напрямками та підвидами необхідних до застосування експертних знань.

Відносно доводів апелянта про те, що суд першої інстанції поставив на вирішення експерта неправильні питання, колегія суддів зазначає наступне. Положення ч. 4 ст. 99 ГПК України передбачено, що питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Отже, з урахуванням принципу диспозитивності в господарському судочинстві сторони наділені правом запропонувати суду питання, які, на їх думку, мають бути поставлені перед експертом, але остаточне коло питань визначає суд.

До того ж апелянт посилається на те, що суд першої інстанції повинен був поставити експерту питання чи відповідає наданий Десятим ВГРЗ розрахунок вартості послуг методиці її визначення, але колегія суддів вважає, що поставлення питання таким чином (визначення експертом відповідності розрахунку Десятого ВГРЗ методикам) не є доцільним. З урахуванням того, що суд першої інстанції поставив питання саме щодо визначення вартості робіт за спірним Договором, то висновок експерта в такому випадку буде містити вичерпну інформацію в аспекті спірних правовідносин та надасть можливість суду встановити в тому числі відповідність або невідповідність наданого Десятим ВГРЗ розрахунку.

З матеріалів також вбачається, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 31.07.2019 оголошено перерву у підготовчому засіданні, ухвалено продовжити засідання 01.08.2019 об 11:00 год.; явка представників сторін у підготовче засідання визнана не обов`язковою.

В досліджених судом матеріалах справи міститься письмова розписка (а.с.169, т.2), з якої вбачається факт ознайомлення представника Десятого ВГРЗ з перенесенням розгляду справи на 01.08.2019.

З урахуванням викладено, судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги доводи скаржника про порушення місцевим судом вимог процесуального законодавства, зокрема, щодо позбавлення представника відповідача за первісним позовом можливості взяти участь в судовому засіданні 01.08.2019.

Крім того, судова колегія зазначає, що роз`яснення в ухвалі суду першої інстанції від 31.07.2019 про те, що явка сторін в наступне судове засідання не є обов`язковою жодним чином не зумовлює неможливість учасників судового процесу брати участь у судовому засіданні, а зазначене є їх виключним правом, якими останні користуються на власний розсуд.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги доводи ТДВ "Шахта Білозерська" щодо необхідності здійснення аварійно-рятувального обслуговування за рахунок коштів Державного бюджету України, оскільки відповідно до п. 3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення гірничорятувальних заходів на вугледобувних підприємствах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 за №154, передбачено, що бюджетні кошти використовуються для здійснення гірничорятувальних заходів на вугледобувних підприємствах і спрямовуються на:

- забезпечення готовності штабу та загонів, їх сил і засобів до виконання робіт, пов`язаних із запобіганням, невідкладним реагуванням та ліквідацією наслідків аварій на вугледобувних підприємствах;

- здійснення контролю за готовністю вугледобувних підприємств до виконання робіт з ліквідації (мінімізації) наслідків аварій та локалізації зони впливу шкідливих і небезпечних факторів;

- ремонт та технічне обслуговування аварійно-рятувальних засобів;

- підготовку працівників вугледобувних підприємств, штабу та загонів до дій в умовах надзвичайної ситуації.

Відтак, перелік послуг, зазначений у п.п. 1.1.1. 1.1.8. спірного Договору, не віднесено компетентним органом до таких, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів, тому у даному випадку необхідно визначити вартість робіт, які входять до постійного аварійно-рятувального обслуговування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Десятого ВГРЗ не підлягає, а ухвала Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі №905/451/19 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Десятого воєнізованого гірничорятувального загону Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі №905/451/19 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі №905/451/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов

(У судовому засіданні 21.11.2019 проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 02.12.2019).