Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. м. Рівне Справа № 918/720/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА"

до відповідача: Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс"

про стягнення 107 646,62 грн.

Секретар судового засідання: Коваль С.М.:

Представники:

Від позивача: Матвійчук В.А.;

Від відповідача: Піц М.І.;

ОПИС СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовом до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення 107 646,62 грн. інфляційних втрат, річних та пені.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані тим, що відповідачем допущено прострочення з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню, інфляційні втрати та річні. При цьому конкретних сум по кожному нарахуванню пені, інфляційних та річних позовна заява не містить, пропозицій наведених в ухвалі суду про відкриття провадження у справі щодо уточнення позовних вимог з вказанням конкретних сум щодо кожної з вимог (інфляційних втрат, річних та пені) позивач не виконав, відтак суд виходить з наданого розрахунку, з якого вбачається, що в сукупності позивач просить стягнути з відповідача 71 179,87 грн. пені, 30 473,75 грн. інфляційних втрат та 5 993,00 грн. трьох відсотків річних.

Відповідач позовні вимоги не визнав, та у відзиві на позов зазначив про заявлення позовної давності щодо вимог про стягнення пені, та враховуючи невірний обрахунок пені, інфляційних втрат та відсотків річних просив відмовити в задоволенні позову.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/720/19, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26 листопада 2019 року.

20 листопада 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

20 березня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "НІСА" (позивач, постачальник) та Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" (відповідач, покупець), було укладено договір поставки № 4 (надалі договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язувався поставити та передати у визначені строки покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Згідно з умовами пункту 2.1 договору, поставка товару (товарів) здійснюється постачальником протягом періоду вказаного у специфікаціях до даного договору з моменту отримання передоплати. Специфікації є невід`ємною частиною даного договору

У специфікації №2 від 10 травня 2018 року сторони погодили товар, ціну та строки поставки та оплати поставленого товару.

Зокрема, сторони погодили порядок оплати товару наступним чином: перша передоплата 20% від загальної суми специфікації після підписання специфікації; друга передоплата 30% від загальної суми специфікації після повідомлення про готовність до відвантаження товару; остаточний розрахунок протягом 5 - ти календарних днів з моменту поставки на складі продавця.

10 травня 2018 року позивачем виставлено рахунок відповідачу на оплату товару в сумі 353 470,32 грн.

Проте, як зазначають самі сторони спору, попередня оплата товару проведена не була, в свою чергу 05 липня 2018 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 327 680,64 грн., що підтверджується видатковою накладною №719.

Позивач зазначає, що відповідачем повністю оплачено поставлений товар, та зокрема позивачем надано перелік дат та сум оплати, при цьому суд зазначає, що надані позивачем відомості не відповідають доказам, які наявні в матеріалах справи, а саме, відповідачем надано копії платіжних документів, згідно яких, на виконання умов договору №4 від 20 березня 2018 року відповідач здійснив наступні оплати: 13 вересня 2018 року на суму 30 000,00 грн., 18 вересня 2018 року на суму 20 000,00 грн., 14 листопада 2018 року на суму 30 000,00 грн., 30 листопада 2018 року на суму 10 000,00 грн., 04 січня 2019 року на суму 20 000,00 грн., 14 лютого 2019 року на суму 100 000,00 грн., 20 лютого 2019 року на суму 117 680,64 грн.

Таким чином, відповідачем 20 лютого 2019 року повністю оплачено поставлений товар.

Відповідно до пункту 7.4. договору, в разі прострочення покупцем термінів оплати товару, згідно із специфікацією, останній сплачує пеню в розмірі 0,5 % річних за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк товару.

Керуючись положеннями пункту 7.4. договору позивач нарахував відповідачу за період прострочення оплати 71 179,87 грн. пені.

Також, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 30 473,75 грн. інфляційних втрат та 5 993,00 грн. трьох відсотків річних. Вказані обставини вбачаються з розрахунку позивача, та відповідною сумою обрахованих нарахувань.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються виконання договору поставки.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач за порушення грошового зобов`язання нарахував відповідачу 71 179,87 грн. пені.

При цьому, як видно з наданого позивачем розрахунку, позивачем нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Поряд з тим суд звертає увагу позивача, що пунктом 7.4. договору, сторони погодили пеню в розмірі 0,5 % річних за кожен день прострочення від суми неоплаченого в строк товару.

Надаючи оцінку положенням договору суд зазначає, сторони вправі визначати розмір пені у вигляді формули "0,5 % річних за кожен день прострочення від суми неоплаченого в строк товару". Така формула відповідає положенням статті 549 Цивільного кодексу України. Пеня за цією формулою може бути обчислена у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд також ураховує, що облікова ставка НБУ, яка використовується в тому числі як орієнтир для обрахунку максимального розміру пені за за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, є за своєю природою відсотковою ставкою, що має вираження у вигляді процентів річних. Тому визначення в умовах договору роміру пені "0,5 % річних за кожен день прострочення від суми неоплаченого в строк товару" не суперечить поняттю пені та його нормативному регулюванню.

Судом перевірено, та встановлено, що розмір пені погоджений сторонами в пункті 7.4. договору є меншим від подвійної облікової ставки НБУ. Водночас, відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", обмеження розміру пені в вигляді подвійної облікової ставки НБУ застосовується у випадку нарахуванні пені в більшому розмірі. Таким чином при обрахунку неустойки, суд виходить з погоджених сторонами правочину умов.

Суд бере до уваги, що згідно з правилами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У своєму відзиві та у поданій 26 листопада 2019 року заяві, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності в частині вимог про стягнення пені.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

У відповідності до статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому судом враховано, що відповідно до статті 265 Цивільного кодексу України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Згідно з положеннями статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся до суду з позовом 08 жовтня 2019 року, відтак період прострочення оплати заборгованості 08 жовтня 2018 року по 10 січня 2019 року (з врахуванням обмежень встановлених частиною 6 статтею 232 Господарського кодексу України) не підпадає під охоплення строків позовної давності, решта нарахувань пені здійснених з 11 липня 2018 року по 07 жовтня 2018 року підпадає під строки позовної давності. А тому в задоволенні вимог про стягнення пені за вказаний період необхідно відмовити у зв`язку з заявленням стороною у спорі позовної давності.

Щодо нарахувань пені, здійснених з 11 січня 2019 року суд звертає увагу позивача, що вказані нарахування не відповідають положенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. А відтак в задоволенні вимог про стягнення пені починаючи з 11 січня 2019 року слід відмовити.

За розрахунком суду, за період з 08 жовтня 2018 року по 10 січня 2019 року розмір пені становить 329,86 грн., при цьому розрахунок пені здійснений судом відповідно до пункту 7.4. договору, виходячи з розміру 0,5% річних за кожен день прострочення. При цьому нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ суперечить погодженим сторонами умовам договору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 329,86 грн. пені є законними та обґрунтованими, в задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 70 850,01 грн. слід відмовити у зв`язку з застосуванням строків позовної давності за період з 11 липня 2018 року по 08 жовтня 2018 року, та у зв`язку з нарахуванням пені більш як за 6 місяців, що суперечить вимогам частини 6 статті 232 ГК України.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, керуючись положеннями статті 625 ЦК України нарахував відповідачу 30 473,75 грн. інфляційних втрат та 5 993,00 грн. 3% річних.

Судом перевірено нарахування позивача, та зроблено висновок про невідповідність обрахунку вказаних сум матеріалам справи.

За розрахунком суду, з 11 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року не відбулось інфляційного збільшення заборгованості. З 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2018 року інфляційне збільшення становить 5 655,93 грн. З 01 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року інфляційне збільшення становить 4 720,57 грн. З 01 листопада 2018 року по 31 листопада 2018 року інфляційне збільшення становить 3 467,53 грн. З 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року інфляційне збільшення становить 1 901,45 грн. З 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року інфляційне збільшення становить 2 176,81 грн. З 01 лютого 2019 року по 19 лютого 2019 року інфляційне збільшення становить 588,40 грн.

При цьому суд, здійснюючи обрахунок інфляційного збільшення суми боргу, врахував часткові оплати відповідачем вартості поставленого товару. Однак нарахування інфляційних втрат з 20 лютого 2019 року суперечить положенням статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки 20 лютого 2019 року відповідачем повністю оплачено вартість поставленого товару.

Таким чином, задоволеними мають бути позовні вимоги про стягнення 18 510,69 грн. інфляційних втрат. В задоволенні вимог про стягнення 11 963,06 грн. інфляційних втрат необхідно відмовити.

Щодо нарахованих сум 3% річних суд зазначає, що за розрахунком суду (з врахуванням часткових оплат) розмір 3% річних становить 5 021,67 грн. А відтак, в задоволенні вимог про стягнення 971,33 грн. відсотків річних необхідно відмовити.

Обгрунтований розрахунок сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд долучає до матеріалів справи.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно оплати вартості поставленого товару у порядку та строки погоджені сторонами свідчать про порушення відповідачем прав позивача.

Також суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 329 грн. 86 коп. пені, 18 510 грн. 69 коп. інфляційних втрат, 5 021,67 грн. трьох відсотків річних.

При чому, в задоволенні позовних вимог про стягнення 70 850,01 грн. пені, 11 963,06 грн. інфляційних втрат та 971,33 грн. відсотків річних суд вважає за необхідне відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення статті 129 ГПК України, судовий збір в сумі 425,83 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, судові витрати в сумі 1 495,17 грн. судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (35112, Рівненська область, Млинівський район, с.Ярославичі, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "НІСА" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська 28-А, офіс 1, ) 329 (триста двадцять дев`ять) грн. 86 коп. пені, 18 510 (вісімнадцять тисяч п`ятсот десять) грн. 69 коп. інфляційних втрат, 5 021,67 грн. трьох відсотків річних та 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. 83 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 70 850,01 грн. пені, 11 963,06 грн. інфляційних втрат та 971,33 грн. відсотків річних відмовити.

4. Судові витрати в сумі 1 495,17 грн. судового збору покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "НІСА" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська 28-А, офіс 1, ).

Відповідач (Боржник): Приватне підприємство "Агро-Експрес-Сервіс" (35112, Рівненська область, Млинівський район, с.Ярославичі, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено 02 грудня 2019 року.

Суддя Качур А.М.