СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Справа № 922/2595/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Геза Т.Д., суддя Крестьянінов О.О.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№3240 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.09.2019 у справі №922/2595/19 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Рильовою В.В., повне рішення складено 26.09.2019)

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до Комунального підприємства Теплові мережі Роганської селищної ради, Харківська область, смт.Рогань,

про стягнення 180637,52 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Теплові мережі Роганської селищної ради" заборгованості в загальному розмірі 180 637,52 грн, з яких: 120 877,99 грн - пеня, 25 564,41 грн - три проценти річних та 34 195,12 грн - інфляційні втрати, нараховані у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору № 1315/1718-БО-32 постачання природного газу від 23 жовтня 2017 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.09.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Теплові мережі Роганської селищної ради" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню за договором № 1315/1718-БО-32 від 23.10.2017 в розмірі 60439,00 грн, три проценти річних в розмірі 25 564,41 грн, інфляційні втрати в розмірі 34 195,12 грн та судовий збір в розмірі 2709,56 грн.

В частині стягнення з Комунального підприємства "Теплові мережі Роганської селищної ради" пені в розмірі 60 438,99 грн у позові відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 60439,99 грн скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення неустойки в сумі 60438,99 грн, у стягненні якої було відмовлено, задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

Скарга обґрунтована тим, що сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а тому суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.

Крім того, як зазначено в скарзі, в рішенні зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив серед іншого з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Харківської області від 23.09.2019 у справі №922/2595/19 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи.

21.11.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11022), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що позивач на відміну від відповідача, є прибутковим підприємством і знаходиться у більш вигідному становище ніж відповідач. Відповідно до консолідованого звіту про прибутки або збитки за рік, який закінчився 31.12.2018, АТ «НАК «Нафтогаз України» мав у 2017 році прибуток в розмірі 39449 млн.грн, а у 2018 році 11567 млн.грн. Щодо наявності довгострокових та короткострокових позик, то, як зазначає відповідач, позивач взагалі не зазначає причини та підстави цих позик, на які потреби ці позики брало підприємство і чи є прямий зв`язок між тим, що відповідач невчасно виконував розрахунки за договором з тим, що позивач брав позики. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 23.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", постачальником, та Комунальним підприємством "Теплові мережі Роганської селищної ради", споживачем, укладено договір № 1315/1718-БО-32 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організаціями (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору визначено, що постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1234,547 тис. куб. метрів.

Згідно з п.3.7. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п.3.10. договору споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Згідно з п.5.1. договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4 942,00 гривні за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Відповідно до п.5.2. договору ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9 488,64 грн (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн 64 коп.).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4. договору).

Згідно з п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору).

Додатковою угодою № 1 від 12.01.2018 до договору п.8.2. договору викладено в наступній редакції « 8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.».

Додатковою угодою № 2 від 11.04.2018 до договору додано пункт 2.1. в наступній редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом 48,672 тис. куб. метрів.». Також, строк дії договору (п.12.1.) встановлено з 01 жовтня 2017 року до 31 травня 2018 року (включно).

На виконання умов договору позивач у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5 747 582,37 грн, на підтвердження чого надано акти приймання - передачі природного газу, підписані представниками та скріпленими печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

Комунальне підприємство "Теплові мережі Роганської селищної ради" провело розрахунки за поставлений газ в повному обсязі на суму 5 747 582,37 грн, проте, у лютому 2018 року та березні 2018 року з порушенням встановлених пунктом 6.1. договору строків, внаслідок чого позивачем нараховано пеню в розмір 120 877,99 грн, 3% річних в розмірі 25 564,41 грн та інфляційні втрати в розмірі 34 195,12 грн.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Враховуючи те, що апелянтом не оскаржується правомірність висновків місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, колегією суддів, на підставі положень ч.1 ст.269 ГПК України, рішення в цій частині не переглядається.

Частинами 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом, визначеним в частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з пунктами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 8.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 12.01.2018 до договору) передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення 120877,99 грн пені за період з 27.03.2018 по 25.10.2018.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, суд встановив, що до стягнення підлягає пеня у сумі 120877,99 грн.

Водночас, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 50%, в обґрунтування якого заявник посилається на те, що відповідач розрахувався за вищезазначеним договором в повному обсязі ще до подання позивачем позовної заяви. Остання оплата за цим договором була зроблена 11.12.2018. Позивач не надав доказів того, що неналежним виконанням своїх обов`язків за договором № 1315/1718-БО-32 відповідач завдав збитки іншим сторонам чи порушив їх інтереси.

Крім того, як зазначає відповідач, він має дебіторську заборгованість населення за послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим, і проводив оплату за газ з порушенням строку, передбаченого договором, про що свідчить довідка про заборгованість, згідно якої станом на 12.08.2019 заборгованість населення перед Комунальним підприємством "Теплові мережі Роганської селищної ради" по 1029 особовим рахункам складає 6645937,00 грн. Комунальне підприємство "Теплові мережі Роганської селищної ради", у зв`язку з несвоєчасною сплатою населенням за послуги з централізованого опалення, є збитковим підприємством, про що свідчать звіти про фінансові результати підприємства за 2017-2018 роки.

Перед початком опалювального сезону, стягнення такої великої суми поставить під загрозу початок опалювального сезону 2019 -2020 років, оскільки підприємство має основну заборгованість перед позивачем за попередній опалювальний сезон 2018 -2019 років.

Наразі КП "ТМРСР" робить все можливе для оплати заборгованості перед АТ «НАК «Нафтогаз України», але такі надмірні штрафні санкції поставлять під загрозу початок опалювального сезону 2019-2020 р.р., оскільки позивач буде в даному випадку застосовувати черговість погашення заборгованості, незалежно від призначення платежу згідно з п. 6.4. договору, а саме - спочатку сплата штрафних санкцій, а потім - основного боргу.

Оскільки кошти будуть йти на сплату штрафних санкцій, основний борг відповідача не буде сплачуватись, а отже, це ускладнює досягнення відповідачем необхідного рівня розрахунків з позивачем за природний газ до початку опалювального сезону.

Відповідач просить врахувати баланс інтересів сторін, оскільки АТ «НАК «Нафтогаз України» є прибутковим підприємством, про що зазначається в їх фінансових звітах за 2018 рік, що опубліковані на офіційному сайті АТ «НАК «Нафтогаз України». Натомість КП «ТМРСР» у зв`язку з несвоєчасною сплатою населенням за послуги з централізованого опалення є збитковим підприємством, про що свідчать звіти про фінансові результати підприємства за 2017-2018 р.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Також, право суду зменшити розмір неустойки визначено частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені приписи, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Колегія суддів зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі №908/1528/18.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях ГПК України.

Апелянт посилається на те, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за 9 місяців 2018 року дебіторська заборгованість становила 42663 тис. грн. Торгова кредиторська заборгованість за 9 місяців 2018 року становила 4636 тис.грн (за аналогічний період 2017 року -8137 тис.грн), відстрочені податкові зобов`язання складають 69423 тис.грн. Розмір короткострокових позик складає 44380 тис.грн, довгострокових 8784 тис.грн. Як зазначає позивач, наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалюваного сезону 2017/2018 років. Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладних на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Однак, слід зазначити, що позивач є прибутковим підприємством на відміну від відповідача, підприємство якого є збитковим, про що зазначено в фінансових звітах відповідача за 2017-2018 роки.

Колегія суддів також зазначає, що відповідач не намагається уникнути відповідальності за прострочення виконання, а лише просить надати оцінку судом розміру визначеної позивачем штрафної санкції та наголошує на тому, що розмір пені є завищеним у порівнянні з нарахованими позивачем 3% річних та інфляційними втратами. Основною метою застосування штрафних санкцій є спонукання боржника до виконання зобов`язання, а не отримання додаткового прибутку.

Доводи скаржника про те, що зменшуючи розмір неустойки, суд виходив серед іншого з інтересів сторін, втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки, є необґрунтованими, з підстав зазначених вище, та не можуть свідчити про помилковість висновків суду про наявність підстав для зменшення розміру пені, оскільки клопотання відповідача про зменшення розміру пені не було єдиним мотивом для зменшення розміру пені, а оцінено в сукупності з іншими обставинами, про що зазначено судом.

Враховуючи те, що відповідач є комунальним підприємством, яке виконує послуги з централізованого опалення та централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) для об`єктів усіх форм власності (рішення Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 20 жовтня 2017 року), добросовісну поведінку відповідача, незначний строк прострочення виконання ним зобов`язання та його фінансовий стан, надавши оцінку звітам про фінансові результати Комунального підприємства Теплові мережі Роганської селищної ради за 2017 та 2018 роки, оплату боргу до звернення АТ "НАК "Нафтогаз" до суду, відсутність доказів спричинення АТ "НАК "Нафтогаз" негативних наслідків у зв`язку з несплатою відповідачем вартості природного газ у строки, встановлені договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зменшення розміру пені, заявленої позивачем на 50 % до 60439,00 грн.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 23.09.2019 у справі №922/2595/19 в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 23.09.2019 у справі №922/2595/19 в частині стягнення 60439,00 грн пені залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.12.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.О. Крестьянінов