ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Справа№ 910/6460/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Адміністрація річкових портів»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019

у справі №910/6460/19 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Державного підприємства «Адміністрація річкових портів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял постач»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна»

про стягнення 54 503,45 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Лтд" про стягнення 54 503,45 грн, з яких: заборгованість у розмірі 17 587,20 грн, пеня у розмірі 1741,85 грн та штраф у розмірі 35174,40 грн, зумовлених тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки від 08.07.2018 № 01/07-427 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо поставки оплаченого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/6460/19 змінено назву відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Лтд" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Роял постач".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6460/19, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.09.2019, позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял постач" на користь Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" заборгованість у розмірі 17 587,20 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 619,86 грн, в іншій частині позову щодо стягнення пені у розмірі 1 741,85 грн та штрафу у розмірі 35 174,40 грн відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної поставки оплаченого відповідачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед замовником за не отриманий товар у розмірі 17 587,20 грн, що не було спростовано відповідачем.

Разом з тим, місцевий господарський суд зазначив, що строк дії договору поставки № 01/07-427 від 02.07.2018, в тому числі і положень щодо застосування відповідальності за його порушення, закінчився 31.12.2018, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої за період прострочення з 05.02.2019 по 16.05.2019, а також штрафу за прострочення більш ніж 5 днів, визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що штраф та пеня нараховані за період, у який умови договору щодо їх застосування вже не діяли. Також суд вказав про ненадання доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо забезпечення неустойкою (штрафом, пенею) виконання відповідачем обов`язку після закінчення строку дії договору поставки № 01/07-427 від 02.07.2018.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач в апеляційній скарзі не погодився з висновками суду, викладеними в оскаржуваному рішенні, вказуючи, що судом не враховано, що спірний договір за своєю правовою природою є змішаним договором, зобов`язання за яким в частині поставки товару виконані сторонами належним чином, однак зобов`язання зі зберігання товару відповідачем порушені, так як частина нафтопродуктів позивачеві не повернута.

При цьому, скаржник вказав, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про припинення дії договору та безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій, оскільки зобов`язання не припинилися у частині відповідальності за факт невиконання умов договору, який мав місце 05.02.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6460/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.12.2019, визначено строк для надання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач не скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), та не надав суду відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання відповідач не з`явився, свого уповноваженого представника не направив, про місце, день та час розгляду даної справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі №907/425/16, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за його відсутності.

У судовому засіданні 04.12.2019 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 - скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

04.12.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 02.07.2018 між Державним підприємством "Адміністрація річкових портів" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Лтд" (постачальник) укладено договір поставки №01/07-427, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується протягом строку, та на умовах, визначених цим договором, поставити (відпускати) замовнику товар, при заправці автотранспорту замовника на АЗС, за відпускними обліковими картками - талонами (штрих-картами тощо), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п.1.2. договору найменування, кількість товару: продукти нафтоперероблення рідкі (бензин марки А-95 - 6400 літрів) за кодом: ДК 021:2015: 09130000-9 Нафта і дистиляти зазначена у специфікації (додаток 1), що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.1.4. договору, поставка товару здійснюється за відпускними обліковими картками - талонами штрих-картами тощо. Термін дії відпускних облікових карток - талонів становить один календарний рік з моменту їх отримання замовником. Мінімальний номінал відпускної облікової картки - талона (штрих-карти тощо) не більше 10 літрів.

Пунктом 1.6. договору встановлено, що картки, що надають право на одержання товару, мають бути поставлені у період - з дати підписання цього договору про закупівлю до 31.12.2018.

Згідно з п.3.1. договору ціна договору становить: без ПДВ - 146 560,00 грн; ПДВ - 29 312,00 грн; з ПДВ - 175 872,00 грн.

Відповідно до п.4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником, після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару, поданого постачальником, складеного згідно заявки замовника, протягом 10-ти банківських днів з дати отримання товару.

За умовами п.5.1. договору місцем поставки товару є: АЗС постачальника або АЗС партнера, наведені у додатку 2 цього договору, самовивіз.

Відповідно до п.5.3. договору відпускні облікові картки - талони (штрих-карти тощо), що надають право на одержання товару, мають бути поставлені у період - з дати підписання цього договору про закупівлю до 31.12.2018.

Згідно з п.7.2. договору у разі несвоєчасного виконання зобов`язань постачальником (затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі) постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, від вартості недопоставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення більш ніж 5 днів, додатково штраф, у розмірі двадцяти відсотків від ціни договору.

Відповідно до п.11.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018.

Відповідно до специфікації (додаток № 1 до договору № 01/07-427 від 02.07.2018) найменування товару - бензин марки А-95, у кількості 6400 л, загальною вартістю 175872 грн 00 коп.

На підставі виставленого рахунку-фактури № ЛТ-0000045 від 09.07.2018 та підписаної сторонами видаткової накладної № ЛТТ-000036 від 09.07.2018 на поставку бензину А-95 у кількості 1 000 л, позивач перерахував платіжним дорученням № 2505 від 17.07.2018 відповідачу кошти в розмірі 27 480,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача.

В подальшому позивач отримав від відповідача талони у кількості 100 штук номіналом 10 літрів на отримання придбаного бензину А-95 у кількості 1000 л на АЗС.

05.02.2019 представникові позивача на АЗС Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" було відмовлено в поставці бензину за талоном відповідача, що підтверджується заявою представника позивача, відповідно до якої останній просив надати обґрунтовану відповідь із зазначенням причин відмови у заправці бензином А-95 за талоном на 10 л № 76 , який дійсний до 09.07.2019.

У відповідь на вказану заяву третя особа повідомила, що компанія "Техойл Лтд" самостійно регулює активність своїх талонів та карт на АЗС Амік. По штрих-коду, що на самому талоні, вони можуть заблокувати його з причин, які третій особі не відомі.

У зв`язку з відмовою третьої особи у видачі бензину А-95 за талоном на 10 л № 76 позивач звернувся до відповідача з претензіями № 01/05-280 та № 01/05-291 від 25.04.2019, відповідно до яких просив повернути вартість 640 літрів бензину, який не було видано за талонами на загальну суму 17 587,20 грн, однак вказані претензії залишилися без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апелянта про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між позивачем та відповідачем договір у даній справі за своєю правовою природою є змішаним, а саме, договором поставки з елементами договору зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.2 ст.334 Цивільного кодексу України переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

За приписами ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігачем за договором зберігання є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач). Вичерпного переліку професійних зберігачів ЦК України та інші акти цивільного законодавства не містять, у зв`язку з чим таким зберігачем може вважатись будь-який суб`єкт господарювання, який має достатній обсяг дієздатності, і його діяльність по зберіганню не суперечить нормам законодавства, цілям його діяльності, положенням установчих документів.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (ст.937 ЦК України).

Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Частина 1 ст. 951 ЦК України передбачає, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 623 ЦК України).

Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Як вже зазначалось вище, на виконання договору № 01/07-427 від 02.07.2018 на підставі виставленого рахунку-фактури № ЛТ-0000045 від 09.07.2018 та підписаної сторонами видаткової накладної № ЛТТ-000036 від 09.07.2018 на поставку бензину А-95 у кількості 1 000 л, позивач перерахував платіжним дорученням № 2505 від 17.07.2018 відповідачеві кошти в розмірі 27 480,00 грн.

У подальшому позивач отримав від відповідача талони у кількості 100 штук номіналом 10 літрів на отримання придбаного бензину А-95 у кількості 1 000 л на АЗС.

Отже, передавши вказані талони, відповідач відповідно до ч.2 ст.334 ЦК України передав позивачеві право власності на товар відповідно до договору. Тобто зобов`язання сторін за договором купівлі-продажу припинилися його належним виконанням сторонами.

Водночас з моменту передачі талонів між сторонами виникли правовідносини з договору зберігання придбаних позивачем у відповідача нафтопродуктів, які залишилися у відповідача як у зберігача.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що за 36 талонами позивачем отримано бензин марки А-95 у кількості 360 літрів. Проте неотовареними залишилися 64 талони на 640 літрів бензину марки А-95 загальною вартістю 17587,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2019 представнику позивача на АЗС третьою особою було відмовлено в поставці бензину за талоном відповідача з посиланням на його заблокування останнім та наявним правом у Компанії "Техойл Лтд" самостійно регулювати активність своїх талонів та карт на АЗС Амік за штрих-кодом на талоні.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, строк дії талонів відповідачем визначено до 09.07.2019, тобто правовідносини з договору зберігання припинилися саме в означену дату, а тому, враховуючи приписи ч.1 ст.951 та ст.623 ЦК України відповідач як зберігач повинен відшкодувати позивачеві вартість 640 літрів бензину марки А-95 у зв`язку з неотоваренням 64 талонів, виданих відповідачем позивачеві в межах строку їх дії, а саме, до 09.07.2019.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення 17 587,20 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач також просить стягнути з відповідача на підставі п.7.2 договору пеню у сумі 1 741,85 грн з 05.02.2019 по 16.05.2019 та 20% штрафу у сумі 35 174,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що строк дії договору поставки № 01/07-427 від 02.07.2018, в тому числі і положень щодо застосування відповідальності за його порушення, закінчився 31.12.2018, а відтак вимоги щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої за період прострочення з 05.02.2019 по 16.05.2019, а також штрафу за прострочення більш ніж 5 днів, визнав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів з вказаним висновком не погоджується та вважає за необхідне зазначити наступне.

Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання, серед яких відсутня така підстава як закінчення строку дії договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов`язань за договором, тому помилковим є твердження суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування замовником пені та штрафу поза межами строку дії договору поставки за прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання за договором №01/07-427 від 02.07.2018, яке мало місце під час дії цього договору.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем штрафних санкцій, колегія суддів приходить до висновку, що розрахунок позивача є арифметично вірним та позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 1741,85 грн з 05.02.2019 по 16.05.2019 та 20% штрафу у сумі 35174,40 грн підлягають задоволенню.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6460/19 з викладенням його резолютивної частини у новій редакції про задоволення позовних вимог повністю, у зв`язку з чим апеляційна скарга ДП «Адміністрація річкових портів» підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Разом з тим, представником позивача подано заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. Вказана заява мотивована тим, що під час здійснення господарського судочинства у Північному апеляційному господарському суді позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. Позивач вказує, що адвокатом були надані послуги з професійної правничої допомоги в засіданні із розгляду даної справи у Північному апеляційному господарському суді.

Згідно з ч.1, 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поніс додаткові витрати на послуги адвоката у сумі 5 000,00 грн, що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги від 03.12.2019, укладеним між позивачем та адвокатом Черкашиним Олексієм Анатолійовичем, відповідно до п.6.5.1 якого за участь адвоката у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції, під час розгляду справи складає 5 000,00 грн із розрахунку одного судового засідання, а також актом прийому-передачі наданих послуг (окремого обсягу) від 04.12.2019.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн у зв`язку з захистом його інтересів під час розгляду апеляційної скарги, в тому числі участі у судовому засіданні 04.12.2019.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6460/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6460/19 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял постач» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 24, ідентифікаційний код 41850141) на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 14, ідентифікаційний код 33404067) збитки у розмірі 17 587 (сімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн 20 коп. збитків, 1 741 (одну тисячу сімсот сорок одну) грн 85 коп. пені, 35 174 (тридцять п`ять тисяч сто сімдесят чотири) грн 40 коп. штрафу та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял постач» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 24, ідентифікаційний код 41850141) на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» (04071, м. Київ, вул.. Електриків, буд. 14, ідентифікаційний код 33404067) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги та 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги адвокатом у суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/6460/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.12.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук