ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.11.2019 Справа № 920/727/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А.

за участю секретаря судового засідання Галашан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/727/19

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720),

до відповідача: Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991),

про стягнення 1861700,68 грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 3436/16-БО-29 від 15.12.2015

Представники сторін:

від позивача - Полищук В.О.

від відповідача - Танчик М.О.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» звернулось до суду з позовною заявою від 13.06.2019 № 14/4-822, в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на свою користь 1 861 700 грн 68 коп за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами договору від 15.12.2015 № 3436/16-БО-29 постачання природного газу, з яких: пеня в сумі 1 441 263 грн 07 коп, 3% річних в сумі 132 846,84 грн, інфляційні втрати в сумі 287 590,77 грн; а також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, а саме: 27 925,51 грн судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 15.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/727/19 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.08.2019.

У відзиві на позов Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 416 008 грн 74 коп пені, 28 594 грн 37 коп 3% річних та 23 238 грн 76 коп інфляційних нарахувань.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.08.2019 у справі № 920/727/19 постановлено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів.

05.09.2019 до суду надійшла відповідь на відзив Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якій зазначають, що відповідачем не погашався основний борг до грудня 2017 та не надано належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору.

20.09.2019 представником Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» подано клопотання про зменшення неустойки та відстрочення виконання рішення б/н від 20.09.2019 (вх. № 2938к від 20.09.2019), в якому просить зменшити розмір пені, що підлягає стягненню на 65% та відстрочити виконання рішення до 01.10.2020.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.10.2019 судом постановлено закрити підготовче провадження у справі № 920/727/19, призначити зазначену справу до судового розгляду по суті на 14.11.2019 з повідомленням учасників справи.

В зв`язку з відрядженням судді Джепи Ю.А. ухвалою Господарського суду Сумської області від 18.11.2019 № 920/727/19, враховуючи принцип незмінності складу суду та відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України призначено справу 920/727/19 до судового розгляду по суті на 27.11.2019.

Представник позивача в судовому засіданні по суті 27.11.2019 повністю підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні по суті 27.11.2019 частково заперечував проти позовних вимог, підтримав позицію викладену у запереченнях від 19.09.2019 б/н та у клопотанні від 20.09.2019 б/н про зменшення неустойки та відстрочення виконання рішення

Протокольною ухвалою від 27.11.2019 суд змінив найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

Між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» укладено договір від 15.12.2015 № 3436/16-БО-29 постачання природного газу (далі по тексту - Договір).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 26 677 442 грн 12 коп, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІУ, зі змінами та доповненнями (далі по тексту - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-1V, зі змінами та доповненнями (далі по тексту - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором постачання одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Судом встановлено, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, не виконавши зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, п. 6.1 Договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2. Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 614 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Приписами ст. 614 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, то стягненню підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Предметом позовних вимог є стягнення з ПАТ «Сумське НВО» штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань з оплати поставленого з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2016 за договором № 3436/16-БО-29 від 15.12.2015 року природного газу.

Позивач додатково аргументує свою позицію, з огляду на відзив відповідача, тим, що відповідач невірно застосовує вимоги Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» щодо застосування процедур погашення заборгованості, а саме: позивач вважає, що має право обраховувати та заявляти до стягнення неустойку (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти річних в повному обсязі, у зв`язку з тим, що боржника не було включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Поняття заборгованості також наведене в ст. 1 вказаного Закону, а саме: заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість): кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ. використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За вимогою ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), яка не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що неустойка, інфляційні нарахування, відсотки річних не є заборгованістю, щодо якої застосовуються процедури, визначені вказаним законом. Закон регулює порядок погашення заборгованості теплопостачальних організацій за спожитий газ, що існувала на 31.12.2016.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій, AT «Сумське НВО» повною мірою розрахувалось за спожитий за договором від 15.02.2015 № 3436/16-БО- 29 природний газ за січень 2016 року - 22.03.2016 року; за лютий 2016 року - 12.05.2016 року; за березень 2016 - заборгованість станом на 30.11.2016 залишалась в сумі 84 856 грн 96 коп; за квітень 2016 року оплата почалась лише з 02.12.2016, та станом на 09.02.2017 була повністю погашена.

Станом на 31.12.2016 AT «Сумське НВО» не мало заборгованості за придбаний природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних установ) за січень-лютий 2016 року, а отже не мало потреби приймати участь в процедурах погашення заборгованості, що передбачені Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Статтею 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» врегульовано питання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних.

Вказана стаття Закону містить імперативні норми, які стосуються нарахування або ж списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних не лише на реструктуризовану в порядку Закону заборгованість (ч. 1 та 2 ст. 7 Закону), а і на заборгованість за придбаний природний газ, що існувала у теплопостачальних організацій, однак погашена ними до моменту набрання чинності вказаним законом (ч. 3 ст. 7 Закону).

Законодавець чітко та недвозначно встановив заборону нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних та зобов`язав постачальників природного газу списати нараховані неустойку, інфляційні нарахувань та проценти річних, що нараховані на заборгованість теплопостачальних організацій за спожитий природний газ, яка погашена станом на день набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Позивачем всупереч ст. 7 Закону нараховано штрафні санкції, 3% річних та інфляційні нарахування на заборгованість АТ «Сумське НВО» в сумі 7 348 247 грн 77 коп за зобов`язаннями березня 2016 року, при цьому судом встановлено, що станом на 30.11.2016 заборгованість відповідача перед позивачем за березень 2016 складала - 84 856 грн 96 коп.

Вказана заборгованість виникла 26.04.2016, тобто правомірний період нарахування пені складає з 26.04.2016 по 26.10.2016 (шість місяців відповідно до вимог ч.6 ст. 232 ГК України).

Перевіривши розрахунки сторін, судом встановлено, що розмір пені з порушення зобов`язань з оплати придбаного у березні 2016 року природного газу, який може бути стягнутий з AT «Сумське НВО» складає: 14 088 грн 58 коп.

Судом також перевірено розрахунки сторін та встановлено, що 3% річних із вказаної суми заборгованості 84 856 грн 96 коп за період з 26.04.2016 по 01.12.2016 року складає 1 534 грн 40 коп, інфляційні ж нарахування за період з 26.04.2016 по 01.12.2016 року - 5 091 грн 42 коп.

Враховуючи, що за зобов`язаннями квітня 2016 року відповідач розрахувався вже після набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», нараховані позивачем пеня в сумі 45 597 грн 83 коп, 3% річних в сумі 386 983 грн 50 коп та 168 207 грн 05 коп інфляційних втрат також підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, правомірним, на думку суду, є стягнення з відповідача на користь позивача 47 132 грн 23 коп - 3% річних, 401 072 грн 08 коп пені та 173 298 грн 47 коп інфляційних втрат сукупно за зобов`язаннями березня-квітня 2016 року.

Розглянувши клопотання від 20.09.2019 б/н представника відповідача про зменшення неустойки (пені) та відстрочення виконання рішення, суд дійшов висновку про його часткове задоволення.

В силу приписів ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Відповідач обґрунтовує клопотання про зменшення розміру пені тим, що прострочення зобов`язання з оплати придбаного за договором від 15.12.2015 № 3436/16-БО-29 природного газу не завдало значних збитків позивачеві, а також незадовільним фінансовим станом АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання", наявністю значної заборгованості із виплати заробітньої плати та арештом рахунків даного підприємства - боржника згідно низьки виконавчих проваджень.

Суд, оцінивши наявні у справі докази, дослідивши фактичні обставини, якими відповідач обґрунтуває необхідність зменшення розміру пені, встановив наявність наступних підстав для зменшення розміру пені:

- відповідно до умов Договору від 15.12.2015 № 3436/16-БО-29 відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам, а не для власних потреб;

- предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою вже є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що передбачено нормами чинного законодавства;

- згідно долучених відповідачем до матеріалів справи відомостей про фінансовий стан останнє є збитковим підприємством.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 50 % (відсотків) - до 200 536 грн 04 коп пені.

При цьому суд зауважує, що зменшення судом розміру неустойки не впливає на відшкодування позивачеві сплаченого ним при зверненні до суду судового збору, й стягнення останнього здійснюється судом з відповідача пропорційно задоволеним вимогам без урахування такого зменшення.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вбачає підстави для задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені та зменшує її розмір на 50%.

Відповідно до п.2 ч.6 ст. 238 ГПК України в разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Даною нормою не встановлено умови надання відповідної розстрочки або відстрочки.

Відповідна конкретизація наведена лише в ст. 331 ГПК України, яка регулює це питання під час примусового виконання рішення суду. Так, згідно з цією статтею, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Проаналізувавши доводи відповідача та надані ним докази, а саме те, що в межах зведеного виконавчого провадження № 57084810 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області було накладено арешт на грошові кошти відповідача на загальну суму 43 647 457 грн 00 коп, постановою приватного виконавця Корольова М.А. від 12.04.2019 накладено арешт на грошові кошти відповідача на загальну суму 9 727 869 грн 85 коп, постановою приватного виконавця Мукореза М.Л. від 18.06.2019 накладено арешт на грошові кошти відповідача в межах суми 4 690 000 грн 00 коп, постановою заступника начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Тимофєєвої Т.І. від 19.06.2019 накладено арешт на грошові кошти відповідача на загальну суму 80 829 553 грн 76 коп, також відповідач має заборгованість по заробітній платі в сумі 265 326 886 грн 98 коп, податку на доходи фізичних осіб в сумі 62 501 049 грн 27 коп, військового збору в сумі 5 375 338 грн 72 коп та єдиного соціального внеску в сумі 71 563 609 грн 27 коп, суд не знаходить підстав для задоволення відповідного клопотання відповідача, оскільки саме такі підстави не передбачені вищезазначеними нормами чинного господарського процесуального законодавства як такі, що суд враховує під час вирішення питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення.

Крім того, відповідачем не подано суду жодних належних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили, що до 01.10.2020 відповідач має можливість виконати судове рішення у даній справі в добровільному порядку, як зазначено у відповідному клопотанні останнього.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 322 грн 54 коп пропорційно задоволеним позовним вимогам без врахування зменшення розміру належної до стягнення неустойки на 50 %.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 200 536 грн 04 коп пені, 47 132 грн 23 коп 3% річних, 173 298 грн 47 коп інфляційних втрат, а також 9 322 грн 54 коп відшкодування витрат зі сплаченого судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 09.12.2019.

Суддя Ю.А. Джепа