ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.11.2019 Справа № 905/651/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., суддів Ніколаєвої Л.В., Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В.,у судовому засіданні, розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Служби єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м. Авдіївка, Донецька область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Україна», м. Бердянськ, Запорізька область,

про стягнення, в якості відшкодування завданої шкоди, 26 473,91 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Україна», м. Бердянськ Запорізької області

до відповідача Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м. Авдіївка, Донецька область,

про визнання порушеним права ТОВ «Онлайн Україна» на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом відповідачем Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради через незаконне втручання, перешкоджання господарської діяльності

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

Суть справи:

Позивач, Комунальне підприємство «Служби єдиного замовника» Авдіївської міської ради, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Україна», про стягнення, в якості відшкодування завданої шкоди, 26 473,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність правових підстав підключення обладнання відповідача для надання інтернет-послуг до внутрішньо-будинкових мереж, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача суму грошових витрат за демонтаж зазначеного обладнання, витрат, понесених для забезпечення доступу до приміщень та збитки, понесені у зв`язку із несанкціонованим користуванням майном, яке знаходиться в управленні позивача, у вигляді не отриманої орендної плати.

Ухвалою суду від 11 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

7 травня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від 01.05.2019р., згідно з яким відповідач просить суд закрити провадження з огляду на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

13 травня 2019 року на офіційну електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про виклик свідків, їх допит у суді, згідно з яким відповідач наполягає на виклик до суду в якості свідків, яким відомо про обставини даної господарської справи та клопотання про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним, та обґрунтування клопотання відповідач посилається на лист від 25.07.2018 №01-09/6671, в якому зазначена завідомо неправдива інформація.

20 травня 2019 року до суду від позивача надійшло клопотання за вих. №01-09/582 від 13.05.2019р. з доказами отримання відзиву та відповідь на відзив, за змістом якого останній проти закриття провадження у справі заперечує в повному обсязі, адже предметом спору є порушення відповідачем норм Цивільного кодексу України, а сторони у справі є юридичними особами.

18 червня 2019 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення за вих. №01-09/722 від 14.06.19р., у яких позивач пояснює правовий статус спірних будівель, у яких мало місце незаконне підключення обладнання відповідача, та щодо методів нарахування грошової вимоги до відповідача.

20 червня 2019 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, за якими останній наполягає на закритті провадження у справі з наведених вище підстав. Крім того, відповідачем зазначено, що позивач не є власником спірних будівель, а тому він не має права звертатися до суду з метою захисту порушеного права власності. Також на думку відповідача позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вжиття усіх заходів на укладання з відповідачем договору про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж.

1 липня 2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, за текстом якого зазначено, що позивачем приховано обставини щодо примушення відповідача вчинити певні дії, а саме погроз з боку посадових осіб військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка під час проведення наради 2 серпня 2018 року, що було оскаржено відповідачем в порядку адміністративного провадження, але Постановою Першого апеляційного адміністративного суду по справі № 200/10802/18-а було відмовлено у відкритті провадження, адже даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Також відповідач стверджує, що договори оренди, укладені у вересні 2018 року, було підписано під примусом з боку посадових осіб військово-цивільної адміністрації та позивача, що вбачається у тому числі зі строку дії договору, визначеного позивачем до 31 грудня 2018 року, що фактично нівелювало право відповідача на оскарження такого терміну дії договору.

3 липня 2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення супровідного листа про надання підписаного з боку позивача договору оренди комунальної власності та договорів про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 квітня 2017 року.

Ухвалою суду від 8 липня 2019 року у зв`язку з обсягом наданих доказів та обставинами, на які посилаються сторони та які підлягають з`ясуванню під час вирішення спору та необхідністю у їх об`єктивному, всебічному розгляді справи та у зв`язку із її складністю, призначено справу до колегіального розгляду у складі трьох суддів.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів визначено судову колегію у складі головуючої судді Демідової П.В., суддів Паляниці Ю.О., Шилової О.М.

У зв`язку з перебуванням членів колегії суддів у відпустці склад колегії суддів неодноразово змінювався. Остаточний склад судової колегії було сформовано 22 жовтня 2019 року та відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено судову колегію у складі: головуючий суддя Демідова П.В., судді Ніколаєва Л.В., Левшина Я.О.

Ухвалою суду від 8 липня 2019 року прийнято справу до колегіального розгляду, визначено розглядати справу зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання.

19 липня 2019 року від відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання прав відповідача на господарську діяльність порушеними через незаконне втручання, перешкоджання господарської діяльності, примушення і застосування дискримінації та порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку позивача за первісним позовом.

У зв`язку із запровадженням розгляду справи спочатку (ч. 4 ст. 32 ГПК України) ухвалою від 29 серпня 2019 року зустрічна позовна заява прийнята для спільного розгляду в межах справи № 905/651/19.

Зустрічну позовну заяву відповідач обґрунтовує тим, що позивачем було демонтовано без належних на те правових підстав технічне обладнання відповідача, але стосовно інших суб`єктів господарювання у сфері надання інтернет-послуг подібних заходів позивачем не здійснювалось. Відповідач вважає, що він має право на здійснення господарської діяльності на власний розсуд, але дії позивача порушують це право та, окрім іншого, мають ознаки дискримінації відповідача у порівнянні з іншими суб`єктами господарської діяльності у сфері надання інтернет-послуг, з якими не укладались договори оренди, на відміну від позивача за зустрічним позовом.

На підтвердження зустрічних позовних вимог заявником зазначено, що жоден з інших суб`єктів господарської діяльності у сфері надання послуг Інтернет станом на 25 липня 2019 року не вступив у договірні правовідносини з позивачем з питань оренди нежитлових приміщень для розміщення технічного обладнання, це обладнання не підлягало відключенню та руйнуванню з боку позивача, про що сам позивач не заперечував. Таким чином, відповідач дійшов висновку, що позивачем було порушено низку Законів України, що регулюють питання ведення господарської діяльності, антидискримінаційних та антимонопольних заходів, права власності, зокрема ст. ст. 40, 55 Конституції України, ст. 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції», Закон України «Про захист від недобросовісної конкуренції», Протокол Перший до Конвенції про захист Прав Людини та Основоположних Свобод, у зв`язку з чим відповідач просить суд визнати порушеними права відповідача на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом з боку позивача шляхом незаконного втручання, перешкоджання господарської діяльності, примушення і застосування дискримінації та порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

23 вересня 2019 року від відповідача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, за змістом якого останній вважає, що зустрічна позовна заява повинна бути залишена без розгляду у зв`язку з пропуском процесуальних строків на її подання. Також позивач звертає увагу суду, що відповідач просить суд встановити факт як такий, але жодних вимог до позивача не пред`явлено. Зі змісту зустрічної позовної заяви позивач робить висновок, що дана вимога знаходиться поза компетенцією суду, адже суди не мають повноважень своїми рішеннями заміщувати повноваження інших державних органів. На думку позивача, такими повноваженнями наділений Антимонопольний комітет України. Також матеріали зустрічної позовної заяви не містять жодного доказу, який би доводив проведення дискримінаційних заходів саме до відповідача. Таким чином, позивач просить суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

9 жовтня 2019 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення щодо кримінального та цивільного проваджень, на які посилається відповідач за первісним позовом, за якими позивачем зазначено, що будь-які спори в порядку кримінального або цивільного проваджень, де предметом спору виступає дослідження протиправної поведінки ТОВ «Онлайн Україна», розмір завданої шкоди внаслідок такої поведінки тощо. В кримінальному провадженні № 0000623 не пред`явлено підозри жодній особі, а відповідачем у цивільному провадженні № 242/3808/19 є фізична особа, а тому робити висновки, що викладені вище справи пов`язані з розглядом цієї справи є передчасним.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про закриття провадження у справі, виклик та допит свідків, надсилання клопотання позивача на адресу відповідача, закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

Під час судових засідань відповідачем за первісним позовом підіймалось питання щодо порушення з боку позивача умов Закону України «Про публічні закупівлі» у зв`язку із відсутністю доказів проведення закупівлі послуг з правничої допомоги, а саме послуг адвоката Чекменьова Д.М., у зв`язку з чим суд зазначає, що адвокат по справі представляв інтереси позивача за ордером, який був наданий представником у першому підготовчому засіданні 15.05.2019 року.

За змістом Закону України «Про публічні закупівлі» він застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень. Суду не надано доказів закупівлі послуг з правової допомоги на суму, яка дорівнює або перевішує встановлені законом обсяги, у зв`язку з чим підстави для сумніву у повноваженнях та дійсності відносин між позивачем та його представником у суду не має.

З матеріалів справи не вбачається будь-яких окремих вимог позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу, немає доказів сплати таких послуг.

Отже, зауваження відповідача щодо відсутності доказів проведення публічних закупівель стосовно послуг на правничу допомогу не є обґрунтованими.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися. В ході судового засідання 7 листопада 2019 року представник відповідача за первісним позовом довів до відома суду про неможливість бути присутнім в наступному судовому засіданні та просив врахувати його позицію при прийнятті рішення по справі. Від представника позивача за первісним позовом до початку судового засідання надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для вирішення спору, справа розглядається відповідно до ст.202 ГПК України без явки сторін за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради (далі - позивач) є підприємством, що створене Авдіївською міською радою з метою комплексного обслуговування житлового фонду, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади.

Розпорядженням Військово-цивільної адміністрації № 144 від 6 березня 2017 року оголошено конкурс з призначення управителя багатоквартирних будинків у м. Авдіївка у відповідності до переліку, викладеного у додатку № 3 до розпорядження. Додатком № 3 до розпорядження визначені конкурсні вимоги та перелік об`єктів конкурсу (п. 5 додатку).

Розпорядженням Військово-цивільної адміністрації № 243 від 24 квітня 2017 року переможцем конкурсу з призначення управителя визначено Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради та п. 2 Розпорядження призначено останнього управителем багатоквартирних будинків за усіма об`єктами, що були предметом конкурсу.

28 квітня 2017 року на підставі Розпорядження Військово-цивільної адміністрації № 243 між Військово-цивільною адміністрацією від імені співвласників об`єкта надання послуг (далі - Замовники) та Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради укладено договори про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, щодо кожного будинку окремо. До матеріалів справи позивачем надані копії договорів та копії витягів з інших договорів (загалом 125 договорів). Договори є тотожними за своїм змістом за виключенням об`єкту надання послуг.

За змістом п. 1 договорів, укладених між позивачем та Військово-цивільною адміністрацією міста Авдіївка Донецької області, КП «СЄС» прийняло на себе зобов`язання надавати Замовнику (співвласникам) послуги з управління багатоквартирним будинком та об`єктами благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях.

Послуга, що надається за зазначеними Договорами, полягає у тому, що КП «СЄС» забезпечує належне утримання, ремонт, належні умови проживання і задоволення господарського-побутових потреб об`єкту надання послуг. (п. 4 Договорів). Перелік складових послуги наведений у додатку 1 до договору.

Сторони визначили строк дії договору до 27 квітня 2018 року. Проте, зазначили, що якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово інший стороні про відмову від договору, він вважається подовженим на наступний однорічний строк.

Договори складено, підписано та скріплено печатками сторін без зауважень.

2 травня 2018 року між сторонами були підписані додаткові угоди до договорів, за якими строк дії договорів подовжений до 27 квітня 2019 року.

Як свідчать матеріали справи, листом № 01-09/637 від 13 липня 2018 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Україна» (далі - відповідач) із запереченнями щодо незаконного розміщення в будинках, що належать до комунальної власності міста Авдіївка, обладнання для мережі Інтернет та з вимогою звернутися до Військово-Цивільної адміністрації міста Авдіївка для оформлення такого розміщення шляхом укладення договору оренди майна комунальної власності з позивачем. Позивач повідомив, що у разі відмови від укладення договору останній буде вимушений провести демонтаж обладнання та просить відповідача надати відповідь протягом п`яти днів з моменту отримання зазначеного листа.

23 липня 2018 року позивач звернувся з листом № 01-09/655 до Авдіївського ЦОК (енергопостачальна організація) з проханням роз`яснити, чи було укладено договори про постачання електричної енергії між ЦОК та відповідачем.

Листом від 24 липня 2018 року № 02/130 Авдіївським ЦОК було надано відповідь про відсутність будь-яких договірних відносин з відповідачем.

25 липня 2018 року посадовими особами позивача було складено Доповідну записку, згідно якої наведено перелік будинків, в яких було встановлено факт несанкціонованого встановлення обладнання відповідача, про що 26 липня 2018 року було повідомлено Авдіївський ЦОК.

27 липня 2018 року посадовими особами позивача та Авдіївського ЦОК було складено акт про встановлення незаконного підключення до внутрішньо-будинкових мереж обладнання, призначенням якого є надання послуг Інтернет. Як було зазначено в Акті обладнання належить та експлуатується відповідачем, але представниками відповідача даний акт не підписувався.

Листом від 31 липня 2018 року № 55/06 Авдіївський РЄМ повідомив позивача про підтвердження незаконного підключення обладнання відповідача, а тому останній вимагає від позивача негайного відключення струмоприймачів відповідача від внутрішньо-будинкових мереж та письмово повідомити Авдіївський РЄМ про виконання цієї вимоги.

Наказом позивача від 27 серпня 2018 року № 363 створено комісію по припиненню несанкціонованого відбору електроенергії та проведенню робіт з відключення (демонтажу) струмоприймачів відповідача.

За змістом наказу комісії доручено провести роботи з відключення (демонтажу) струмоприймачів ТОВ «Онлайн Україна» від внутішньобудинкових мереж, до приведення електроспоживання струмоприймачами ТОВ до вимог чинних нормативних документів. За результатами роботи комісії доручено скласти акт та передати обладнання на зберігання на склад «Господарське подвір`я».

29 серпня 2018 року посадовими особами позивача, відповідача, ПП ТК «Хімік» та АТ ДТЕК «Донецькі електромережі» складено акт обстеження, згідно якого зафіксовано результати проведеного обстеження внутрішньо-будинкових електричних мереж багатоквартирних будинків в місцях загального користування, технічних поверхах тощо, що детально зафіксовано у таблиці з результатами обходу. Зі змісту доданої до акту таблиці вбачається, що у будинках, які є об`єктом управління позивача розташовано обладнання відповідача, ТРК Хімік та обладнання домофонів.

Як свідчить відмітка на акті, представник відповідача підписав акт лише 24 вересня 2018 року із запереченнями станом на 29 серпня 2018 року.

Проте, в ході судового розгляду сторонами не надано до матеріалів справи заперечення, що були висловлені представником відповідача під час підписання акту, а також не надано спростувань щодо інформації, що відображена в зазначеному акті.

Листом від 30 серпня 2018 року за вих. № 59/06 посадова особа Авдіївського РЄС звернулась до позивача з проханням до 8 вересня 2018 року призупинити виконання вимог листа Авдіївського РЄС № 55/06 від 31.07.2018 року про припинення незаконного електропостачання в частині відключення незаконно підключеного обладнання відповідача до електропостачання у зв`язку з поданням останнім заяви від 3 серпня 2018 року про укладення договору на постачання електроенергії та підготовки для цього необхідної документації.

Відповідно до Розпорядження № 695 від 5 вересня 2018 року Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка «Про укладення договору оренди з ТОВ «Онлайн Україна», розглянувши заяву про надання в оренду ТОВ «Онлайн Україна» площ комунальної власності у будинках міста, загальною площею 35 квадратних метрів для розміщення обладнання, зобов`язано Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради укласти з ТОВ «Онлайн Україна» договір оренди частин нежитлових приміщень комунальної власності у житлових будинках міста, загальною площею 35 квадратних метрів, по 1 квадратному метру за адресами згідно з наданим заявником додатком, за виключенням будинків, які не є комунальною власністю за адресами: вул. Мендєлєєва, 9, та вул. Комунальна, 27, під розміщення обладнання для інтернет-мережі, терміном до 31 грудня 2018 року, передбачивши врегулювання орендарем договірних відносин щодо енергопостачання обладнання (з оформленням відповідних договорів) протягом місяця з дати підписання договору оренди.

Пунктом 2 зазначеного Розпорядження зобов`язано КП «СЄЗ» передбачити в умовах договору оренди належне впорядкування кабелів орендаря, розташованих на стінах під`їздів, протягом місяця з дати його підписання та, згідно з пунктом 3 Розпорядження, здійснювати стягнення плати за оренду комунального майна у відповідності до затвердженої Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Авдіївка.

Відповідно до Розпорядження № 743 від 26 вересня 2018 року Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка «Про укладення договору оренди з ТОВ «Онлайн Україна», розглянувши заяву про надання в оренду ТОВ «Онлайн Україна» об`єктів комунальної власності для розміщення обладнання, зобов`язано Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради укласти з ТОВ «Онлайн Україна» договір оренди частин нежитлових приміщень комунальної власності у житлових будинках міста, загальною площею 85 квадратних метрів, по 1 квадратному метру за адресами згідно з додатком до Розпорядження, під розміщення обладнання для інтернет-мережі, терміном до 31 грудня 2018 року, з урахуванням вимог чинного законодавства, передбачивши врегулювання орендарем договірних відносин щодо енергопостачання обладнання (з оформленням відповідних договорів) протягом місяця з дати підписання договору оренди.

Пунктом 2 зазначеного Розпорядження зобов`язано КП «СЄЗ» передбачити в умовах договору оренди належне впорядкування кабелів орендаря, розташованих на стінах під`їздів, та, згідно з пунктом 3 Розпорядження, здійснювати стягнення плати за оренду комунального майна у відповідності до затвердженої Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Авдіївка.

5 вересня 2018 року між Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради (далі - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Онлайн Україна» (далі - Орендар) укладено Договір оренди № 04-09/17-О нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади м. Авдіївка, згідно з пунктом 1.1 якого Орендодавець, на підставі Розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка № 695 від 5 вересня 2019 року, передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Авдіївка, розміщене за адресами: вул. 9 квартал, буд. 2, 10, 11а, 14, 19, 20, 27; вул. Воробйова, буд. 15; вул. Гагаріна, буд. 8, 8а, 12, 25; пр-т Центральний, буд. 2а, 4, 5, 7, 11, 15, 23, 27; вул. Комунальна, буд. 23, 25, 29; вул. Корольова, буд. 4, 5, 6, 8, 20; вул. Рубінова, буд. 1, 6; вул. Шевченка, буд. 8; кв. Ювілейний, буд. 3, 4, 9, 10 (далі - Майно) з метою розміщення обладнання для інтернет-мережі.

Відповідно до п. 2.1. орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, одночасно з підписанням сторонами Договору та Акта приймання-передачі вказаного Майно, який є його невід`ємною частиною.

За змістом пункту 3.1. Договору стартова ціна орендної плати на місяць становить 539, 28 грн. з ПДВ. Орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати з оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Авдіївка, затвердженої рішенням Авдіївської міської ради від 07.11.2013 року № 6/48-1429 та підлягає коригуванню на індекс інфляції за звітний місяць.

Орендар зобов`язаний відшкодовувати Орендодавцю експлуатаційні витрати, розмір яких визначений Додатком 3 до Договору і становить 101, 59 грн. з ПДВ на місяць. (п. 4.1. Договору)

Договір укладено з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2018 року. (п. 9.1. Договору)

Договір складено, підписано та скріплено печатками позивача без зауважень, натомість відповідачем підписано Договір належним чином із запереченнями та зазначено, що останній отримав екземпляр Договору 12.09.2018 року. До матеріалів справи сторонами заперечення не надані, проте жодна із сторін не заперечувала факт укладання договору.

На виконання умов Договору між сторонами підписано акт приймання-передачі нежитлових приміщень, згідно з яким визначене у п. 1.1. Договору майно було передано Орендодавцем на користь Орендаря.

Акт складено, підписано та скріплено печатками позивача без зауважень, натомість відповідачем підписано Акт із запереченнями та зазначено, що останній отримав Акт 12.09.2018 року. Заперечення відсутні в матеріалах справи.

26 вересня 2018 року між Орендодавцем та Орендарем укладено Договір № 04-09/19-О оренди нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади м. Авдіївка, за змістом п. 1.1. якого Орендодавець, на підставі Розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка від 26.09.2018 року № 743 «Про укладення договору оренди з ТОВ Онлайн Україна», передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Авдіївка, що розміщене за адресами: вул. 9 квартал, буд. 1, 7, 8, 11-15, 15а, 16, 18, 20а, 21, 22, 25, 26; вул. Воробйова, буд. 1, 5, 7, 9; вул. Гагаріна, буд. 1, 2, 4-7, 9, 11, 13-18, 18а, 19, 23, 27; пр. Центральний, 1, 17, 25; вул. Комунальна, буд. 1, 3, 5-8, 12, 13, 15, 17, 19, 21, 27а, 31; вул. Корольова, буд. 1, 3, 5, 7-9; вул. Менделєєва, буд. 2-4, 7; вул. Молодіжна, буд. 4, 7, 9-13, 16, 17, 19; вул. Рубінова, буд. 4; вул. Грушевського, буд. 73, 75, 77; буд. Шевченка, буд. 2-6; кВ. Ювілейний, буд. 2 (далі - Майно).

Відповідно до п. 2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, одночасно з підписанням сторонами Договору та Акта приймання-передачі вказаного Майна, який є його невід`ємною частиною.

За змістом пункту 3.1. Договору стартова ціна орендної плати на місяць становить 1 288, 98 грн. з ПДВ. Орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати з оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Авдіївка, затвердженої рішенням Авдіївської міської ради від 07.11.2013 року № 6/48-1429 та підлягає коригуванню на індекс інфляції за звітний місяць.

Орендар зобов`язаний відшкодовувати Орендодавцю експлуатаційні витрати, розмір яких визначений Додатком 3 до Договору і становить 254, 73 грн. з ПДВ на місяць. (п. 4.1. Договору)

Договір укладено з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2018 року. (п. 9.1. Договору)

Договір складено, підписано та скріплено печатками позивача без зауважень, натомість відповідачем підписано Договір належним чином із запереченнями та зазначено, що останній отримав екземпляр Договору 02.10.2018 року. До матеріалів справи сторонами заперечення не надані, проте жодна із сторін не заперечувала факт укладання договору.

На виконання умов Договору між контрагентами укладено акт приймання-передачі нежитлового приміщення, згідно з яким визначене у п. 1.1. Договору майно було передано Орендодавцем на користь Орендаря.

Акт складено, підписано та скріплено печатками позивача без зауважень, натомість відповідачем підписано Акт належним чином із запереченнями та зазначено, що останній отримав Акт 02.10.2018 року. Заперечення сторонами до матеріалів справи не долучались.

Враховуючи встановлені факти несанкціонованого розміщення обладнання у будинках, що знаходяться в управлінні позивача, останній просить стягнути завдану шкоду у розмірі орендної плати, що підлягала би сплаті, якби користування було правомірним. Так, останній просить стягнути шкоду у розмірі не отриманої орендної плати за розміщення обладнання у:

- 34 будинках за період з 27.07.2018 року по 04.09.2018 року - 665, 38 грн.;

- 67 будинках за період з 27.07.2018 року по 25.09.2018 року - 2020, 72 грн.;

- 14 будинках за період з 29.08.2018 року по 25.09.2018 року - 200, 38 грн.;

- 19 будинках за період з 27.07.2018 року по 28.02.2019 року - 2 057, 32 грн.;

- 119 будинках за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року - 3 626, 28 грн.

Загальна сума шкоди у вигляді не отриманих доходів в обсязі орендної плати за несанкціоноване використання майна відповідачем, яку просить стягнути Позивач становить 8 570, 08 грн.

В якості правового обґрунтування власних вимог позивач посилається на приписи ч. 3 ст. 38, глави 82, 83 Цивільного кодексу України, п. 2 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» .

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Фактичний користувач майна, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цього майна зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування цим майном, зобов`язаний повернути ці кошти власнику майна на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду України у справі N 629/4228/16-ц від 02.05.2018 року).

Таким чином, позивач, встановивши факти безпідставного використання майна, вірно обрав спосіб захисту, проте суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Позивач обґрунтовує своє право на позов тим, що він є управителем будинків, в яких не санкціоновано було розміщено обладнання відповідача.

У відповідності до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення тощо. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно із ст. 9 Закону за рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: перелік послуг; права і обов`язки сторін; ціна на послуги; строк дії договору (ст. 11 Закону).

Ч.5 прикінцевих та перехідних положень Закону (в редакції станом на дату проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, а саме 06.03.2017 року) встановлено, що у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

На виконання приписів Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», між Військово-цивільною адміністрацією м. Авдіївка, яка відповідно до закону, діє від імені співвласників, та позивачем, за результатом проведеного конкурсу, 28 квітня 2017 року укладені відповідні договори про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що правовий статус позивача у спірних відносинах визначається з урахуванням зазначеного Закону, договорів та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності 10.12.2017 року та діяв на час виникнення спірних відносин.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема ч. 3, 4 ст. 8 Закону, встановлені вимоги щодо прав та обов`язків управителя. Аналізуючи обсяг прав та обов`язків управителя, встановлених договорами, укладеними між Військово-цивільною адміністрацією м. Авдіївка та позивачем, та зазначеними нормами Законів, крізь призму співвідношення цих прав та спірних відносин, суд зазначає, що управитель (позивач) має наступні права та обов`язки :

- зобов`язаний надавати послуги з належного утримання та ремонту спільного майна будинку і його прибудинкової території, належних умов проживання задоволення господарсько-побутових потреб (п.1, п.2 , додаток 1 до договору);

- зобов`язаний планувати заходи щодо збереження та сталого функціонування об`єкта та організовувати надання його мешканцям житлово-комунальних послуг відповідно до стандартів, норм та правил (п.п. 1 п.10 договорів) ;

-зобов`язаний здійснювати управління майном безпосередньо, а також укладати договори із співвиконавцями на виконання окремих видів робіт (пп.2 п.10 договорів);

- має право протягом дії договору здійснювати дії щодо усунення порушення своїх прав на управління об`єктом від третіх осіб, зокрема пред`являти позови про витребування майна з чужого незаконного володіння або усунення порушень своїх прав(пп.2 п.11 договору);

- має право доступу в переміщення об`єкта з метою ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів у визначеному законом порядку (пп.9 п.11 договору);

- має право за рішенням співвласників багатоквартирного будинку надавати в оренду, встановлювати сервітут щодо спільного майна багатоквартирного будинку (п. 5 ч. 3 ст. 8 Закону « Про житлово-комунальні послуги»);

- зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладення від власного з підрядниками необхідних договорів про виконання окремих робіт та послуг (п. 1 ч. 4 ст. 8 Закону);

- зобов`язаний від імені співвласників багатоквартирного будинку вжити заходи для забезпечення захисту спільного майна багатоквартирного будинку від протиправних посягань та стягнення з осіб, винних у знищенні, пошкодженні або викраденні спільного майна, відшкодування завданих збитків (п. 2 ч. 4 ст. 8 Закону);

- зобов`язаний, у разі прийняття відповідного рішення співвласниками багатоквартирного будинку, приймати на банківський рахунок, відкритий для розрахунків за окремим багатоквартирним будинком для цієї мети, внески на проведення капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, орендну плату і плату за сервітути та забезпечувати проведення відповідних розрахунків, а також на запит будь-якого співвласника багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, надавати інформацію про рух коштів на відповідному рахунку (п.8 ч.4 ст. 8 Закону);

- зобов`язаний вести окремий облік доходів і витрат за кожним багатоквартирним будинком, що перебуває в його управлінні.

Таким чином, виходячи з умов укладених договорів та вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги»:

- надання спільного майна в оренду є виключно делегованим повноваженням позивача, яке виникає з моменту прийняття співвласниками будинку рішення про наділення управителя такими повноваженням;

- функції управління спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, шляхом розпорядження ним, покладають на управителя обов`язок вести окремий облік доходів від такого управління. За контекстним змістом ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі доходи є власністю співвласників багатоквартирного будинку;

- за виключною вимогою названого вище Закону, захист інтересів співвласників багатоквартирного будинку здійснюється управителем від імені співвласників, тобто на умовах представництва.

За змістом укладених між Військово-цивільною адміністрацією та позивачем Договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком вбачається, що зобов`язання позивача зводяться до надання послуг з благоустрою будинку та прибудинкової території, без делегування повноважень щодо передання майна в оренду, вжиття від власного імені заходів для забезпечення захисту спільного майна багатоквартирного будинку від протиправних посягань, відповідно, ведення претензійно-позовної роботи щодо стягнення збитків.

Як вбачається з поданої позовної заяви, позивач звертається до суду з позовом від власного імені та просить стягнути збитки у розмірі орендної плати на власну користь ( на користь Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради), залишаючи поза увагою юридичну належність стягуваних коштів різним суб`єктам - співвласникам спільного майна окремих багатоквартирних будинків у відповідній частині (зі змісту розрахунків, доданих до позовної заяви вимоги на користь кожного з суб`єктів (співвласників окремих будинків) не є рівнопропорційними).

Таким чином, суд зазначає, що у позивача відсутнє право на стягнення на власну користь збитків у вигляді орендної плати за безпідставне користування спільним майном співвласників багатоквартирних будинків, передане в управління позивачеві.

Приймаючи рішення, суд, на підставі ст. 14 ГПК України (диспозитивність господарського судочинства), позбавлений права вийти за межі позовних вимог, самостійно визначивши належних позивачів, межі позовних вимог в інтересах кожного з них та обсяг відшкодування щодо кожного з суб`єктів, інтереси яких захищаються.

До того ж з`ясовуючи межі представництва позивача, судом вставлено, що останнім не підтверджені правові підстави вимог відносно безпідставного користування майном деяких будинків. У письмових поясненнях від 14.06.2019р., позивач зазначив, що дійсно частина будинків, відносно яких встановлено управління, вказана ним помилково, проте позивач не змінив вимоги та не зменшив їх.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволені позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача суму понесених збитків, пов`язаних з проведенням робіт з відновлення доступу до заблокованих приміщень (демонтаж та встановлення нових замків) та проведенням робіт з відключення та демонтажу незаконно розміщеного відповідачем обладнання, що разом складає 17 903, 83 грн.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення збитків позивач зазначає, що останній не мав жодних договірних відносин з відповідачем, а тому підключення до електричної мережі та обмеження доступу до спільних технологічних приміщень багатоквартирних будинків є деліктним правопорушенням.

На підтвердження понесених збитків в частині відновлення доступу до заблокованих приміщень позивачем до матеріалів справи долучено розрахунок, складений керівником технічної служби Полєщук О.В., під назвою «Нанесення збитків майну, що знаходиться на балансі КП «СЄС» за адресами: пр. Центральний, буд. 7, буд. 27, вул. Гагаріна, буд. 25, 9-й квартал буд. 2, буд. 10 працівниками ТОВ «Онлайн Україна»», та бухгалтерська довідка за вересень 2018 року, підписана головним бухгалтером позивача та скріплена печаткою, згідно з яких вбачається нанесення збитків у розмірі 2 725, 38 грн. Розмір збитків обумовлений проведеними роботами щодо здійснення демонтажу замків, які, за твердженням позивача, були протиправно навішані відповідачем.

В ході судового розгляду відповідач заперечував ці обставини, посилаючись на непричетність до заміни замків в технічних приміщеннях вказаних будинків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України гарантовано право особи, якій завдано збитків, на їх відшкодування. Збитками у розумінні цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підозра або припущення з боку позивача, навіть в умовах напружених стосунків між учасниками справи, не можуть бути прийняті судом у якості доказів протиправної поведінки відповідача, наслідком якої могли стати витрати позивача з відновлення доступу до технічних приміщень будинків, спільне майно в яких передано в управління позивачеві.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволені вимог в цій частині.

Стосовно понесених позивачем збитків з відключення та демонтажу обладнання відповідача в розмірі 15 178, 45 грн. позивачем зазначено, що останнім було проведено роботи з демонтажу обладнання з переданням його управління на склад «Господарського подвір`я». Роботи проводились 30.08.2018 року, 03.09.2018 року, 12.09.2018 року, 13.09.2018 року. Крім того, в обґрунтування суми понесених збитків позивач посилається на складену посадовою особою позивача службову записку від 30 листопада 2018 року.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи листування, 13 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача з проханням звернутися до Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка для укладення договорів оренди майна у зв`язку зі встановленим позивачем несанкціонованим розміщенням технічного обладнання відповідача для надання інтернет-послуг.

Як зазначалося вище, наказом № 363 від 27 серпня 2018 року позивачем було створено комісію по припиненню несанкціонованого відбору електричної енергії та проведенню відключення від внутрішньобудинкових мереж. На виконання зазначеного наказу 29 серпня 2018 року посадовими особами позивача, відповідача, ПП ТК «Хімік» та АТ ДТЕК «Донецькі електромережі» складено акт обстеження, згідно якого зафіксовано розміщення у будинках, майно в яких є об`єктом управління, розташовано обладнання відповідача, ТРК Хімік та обладнання домофонів.

Разом з тим, листом за вих. № 59/06 від 30 серпня 2018 року Авдіївський РЄС звернувся до позивача з проханням призупинити до 8 вересня 2018 року процедуру відключення незаконно підключеного обладнання відповідача, у зв`язку з поданням останнім заяви про укладення договору на постачання електроенергії та підготовки для цього документів.

Проте, як зазначає позивач, ним було проведені роботи 30.08.2018 року, 03.09.2018 року, 12.09.2018 року та 13.09.2018 року з відключення та демонтажу обладнання відповідача. В якості доказів обсягів та вартості проведених робіт з відключення та демонтажу обладнання відповідача позивачем надана службова записка головного енергетика КП «СЄЗ» від 30.11.2018 року, калькуляція витрат на відшкодування вартості робіт по демонтажу за підписом економісту та керівника ПЕВ позивача.

В обґрунтування відшкодування таких збитків, позивач посилається на приписи ст.ст. 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України та підтверджує їх згаданою вище службовою запискою від 30 листопада 2018 року та калькуляцією.

Доказом, що підтверджує належність майна саме відповідачу, є Акт, складений посадовими особами позивача та Авдіївського ЦОК від 27 липня 2018 року, у якому зазначено, що це обладнання належить та експлуатується відповідачем.

Таким чином, позивач вважає доведеними порушення з боку відповідача та просить суд стягнути з останнього 15 178, 45 грн. збитків.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом наказу позивача № 363 від 27 серпня 2018 року «Про припинення несанкціонованого відбору електричної енергії» створеної комісії доручено провести роботи з відключення (демонтажу) струмоприймачів ТОВ «Онлайн Україна» від внутрішньо-будинкових мереж, до приведення електроспоживання струмоприймачами ТОВ до вимог чинних нормативних документів. За результатами роботи комісію зобов`язано скласти акт та передати обладнання на зберігання на склад «Господарське подвір`я».

Проте, до матеріалів справи не надані відповідні акти комісії та акти передання демонтованого обладнання на склад «Господарське подвір`я», як і не підтверджена обґрунтованість та доцільність проведення робіт саме з демонтажу обладнання відповідача.

З наданої до матеріалів справи службової записки, датованої 30.11.2018 року (майже зі спливом двох місяців від дати проведення робіт), не вбачається в яких конкретно будинках по вул. Гагаріна, Молодіжна, 9 квартал, б-р Шевченко були проведені роботи з відключення ліній відповідача (відк.34 шт.), яке конкретно майно було відключено; відносно яких будинків по вул. Комунальній та вул. Соборній було проведено демонтаж кабелю, що належить відповідачу.

Позивачем до матеріалів справи були надані письмові пояснення, в яких він, посилаючись на бухгалтерську довідку від 14.06.2019 року, зазначає, що роботи проводилися у 53 будинках. В бухгалтерської довідці зазначено, що роботи з відключення обладнання проводилися на дахах 54 будинків по вул. Гагаріна, вул. 9 квартал, вул. Комунальна, вул. Молодіжна, вул. Центральна, бул. Шевченка. Довідка підписана головним бухгалтером.

Проте головний бухгалтер, виходячи зі змісту наказу позивача, не входив до складу комісії з відключення. Позивач не обґрунтував збільшення об`єктів, на яких проводилися роботи з відключення, крім того в поясненнях відсутні будь-які посилання на роботи, проведені на вул. Соборній та Комунальній, які були зазначені у попередньо наданої службової записці.

У зв`язку з чим суд позбавлений можливості оцінити правомірність дій позивача як особи, яка є управителем майна конкретно визначених будинків.

Виходячи зі змісту наказу позивача №363 від 27 серпня 2018 року, належним доказом, у розумінні ст. 74 ГПК України, є акти складені комісією у сукупності та у співвідношенні із договорами, в межах яких діє позивач-управитель, проте ці докази до матеріалів справи не надані.

Суперечлива інформація, не належні докази не можуть бути прийняті судом при оцінці правомірності позиції позивача у вимогах про відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні вимог у цій частині у зв`язку із недоведеністю.

Стосовно зустрічної позивної заяви, суд зазначає. Позивач за зустрічним позовом просить визнати порушеними його права на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом через незаконне втручання, перешкоджання господарської діяльності, примушення і застосування дискримінації та порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку позивача за первісним позовом.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що демонтаж його обладнання без судового рішення, заварювання металевих ящиків, в яких знаходилися його телекомунікаційне обладнання є актом усунення ТОВ «Онлайн Україна» з ринку та створенням бар`єрів для доступу на ринок.

Дискримінацією та примушенням позивач визначає вимоги відповідача щодо укладання договорів оренди для розміщення обладнання у будинках на незначний період (вересень-грудень 2018 року), встановлення в договорах оренди умов, з якими позивач вимушено погодився, проте не згоден з цими умовами та вважає їх дискримінаційними. Посилаючись на монопольне становище відповідача, позивач зазначає, що інші провайдери без укладання договорів оренди розміщують своє обладнання та безперешкодно здійснюють постачання послуг. У зв`язку з чим, позивач вважає, що з боку відповідача за зустрічним позовом відбувається порушення Законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положення норм національного процесуального закону кореспондуються зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату у вигляді відповідного відшкодування.

Ст. 16 ЦК України та ст. 29 ГК України запроваджені засоби захисту порушених прав шляхом: визнання права; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання правочинів недійсними; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, іншими способами, передбаченими законом. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як зазначалося вище, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд зазначає, що вимога позивача про визнання права порушеним по-перше не відповідає запровадженим засобам захисту, по-друге, якщо позивач вважає право порушеним у вигляді, визначеному у позові, діючим законодавством встановлені ефективні засоби захисту, як то: відшкодування шкоди, або зобов`язання вчинити дії або утриматися від дій, що порушують право, тощо. Подання позову у спосіб, визначений відповідачем, свідчить про намір останнього встановити преюдиціальні обставини для подальшого пред`явлення позову, наслідком розгляду якого може бути реальне вістановлення порушеного права.

До того ж, у відповідності до ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особи, які вважають, що їм заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Розгляд «проміжного позову» без досягнення цілі захисту суперечить цілі та суті правосуддя. Така позиція суду співпадає із позицією Конституційного суду України, що висловлена у рішенні від 30 січня 2003 року у справі № 1-12/2003, а саме, суд зазначив, що «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).»

Суд також зазначає, що позивач за зустрічним позовом, визначаючи дискримінаційними умови, що склалися в орендних відносинах, не враховує, що відповідач за зустрічним позовом не є самостійним суб`єктом, наділеним правом встановлювати строки оренди, приймати рішення щодо передання третім особам (іншим провайдерам) в оренду майна, яке знаходиться в його управлінні, про що суд вказав вище. Діючи в межах делегованих повноважень (п.1 Розпоряджень № 695, 743 Військово-цивільної адміністрації) відповідач за зустрічним позовом позбавлений прав укладати договори на строк, інший ніж до 31.12.2018 року.

Підписання договорів оренди з боку позивача за зустрічним позовом із наступним непогодженням з його умовами не може вважатися порушенням прав останнього в умовах відсутності доказів оспорювання укладених угод.

Посилаючись на незаконність демонтажу власного обладнання, відповідачем не наведено жодного доказу правомірного розміщення конкретного обладнання у конкретному місці. Суд не може погодитися із позивачем, що захист порушених прав, якщо вони (порушені права) дійсно існують, неможливий шляхом застосування ст. 19 ЦК України (самозахист цивільних прав).

Стосовно тверджень позивача щодо порушень з боку відповідача вимог Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» суд зазначає, що за змістом зазначеного Закону доступ до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі для розташування технічних засобів телекомунікації, з метою забезпечення розвитку інформаційного суспільства в Україні, надається за заявочним принципом. Позивач не навів жодних доказів подання відповідної заяви до уповноважених органів та, як наслідок, доказів відмови або перешкоджання в доступі після такого звернення.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволені вимог за зустрічним позовом в повному обсязі.

Судові витрати у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України залишаються за сторонами.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Україна», про стягнення, в якості відшкодування завданої шкоди, 26 473,91 грн. - відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Україна» до Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради про визнання порушеним права ТОВ «Онлайн Україна» на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом відповідачем Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради через незаконне втручання, перешкоджання господарської діяльності, примушення і застосування дискримінації та порушення законодавства про захист економічної конкуренції - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Головуючий суддя П.В. Демідова

Суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя Я.О. Левшина

Повний текст рішення складено та підписано 28.11.2019р.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).