РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.12.2019Справа № 910/9967/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом комунального підприємства Київської обласної ради "Тетіївтепломережа" (далі - Підприємство) до акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія) та акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (далі - Товариство), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - акціонерного товариства "Укртрансгаз", про визнання протиправними відмови та дій, а також зобов`язання вчинити дії,

за участі представників:

позивача: Мамаєва Д.Ю. за ордером від 30 липня 2018 року серії КВ № 408275;

Компанії: Верхацького І.В. за довіреністю від 17 травня 2019 року № 14-193;

Товариства: Дмитренко О.О. за довіреністю від 5 червня 2019 року № Др-143-0619;

третьої особи: Ганченка М.О. за довіреністю від 30 вересня 2019 року № 1-1680,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2019 року Підприємство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії та Товариства про визнання протиправною відмови та зобов`язання Компанії підписати акти приймання-передачі природного газу та видати номінації позивачу на використання (споживання) природного газу для виробництва теплової енергії у обсягах, встановлених у пункті 2.1 договору постачання природного газу від 27 жовтня 2016 року № 1795/1617-БО-17, укладеному з Компанією, а також про визнання протиправними дій Товариства щодо встановлення несанкціонованого відбору природного газу, використаного позивачем в опалювальному періоді 2016-2017 років для виробництва теплової енергії, у межах вищевказаного договору, укладеного між позивачем та Компанією.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

6 серпня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 29 липня 2019 року подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 6 серпня 2019 року позовну заяву Підприємства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9967/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 5 вересня 2019 року.

2 вересня 2019 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Компанії на позовну заяву від 29 серпня 2019 року № 14/42497В, в якому остання заперечила проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що відсутність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача на законодавчому рівні виключає можливість здійснення як поставки природного газу такому споживачу, так і розподілу природного газу оператором ГРМ навіть за наявності укладеного договору поставки природного газу. У той же час укладений між Компанією та позивачем договір постачання природного газу від 27 жовтня 2016 року № 1795/1617-БО-17 не містить жодної норми, що встановлює безумовний обов`язок цього відповідача здійснювати постачання Підприємству природного газу у випадку невиконання останнім вимог постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" (далі - Положення). Відтак, право позивача на придбання природного газу за вищевказаним договором, на думку Компанії, не є абсолютним та залежить, зокрема, від належного виконання Підприємством пункту 17 наведеного Положення. У той же час Компанія наголосила, що у спірні періоди у Підприємства перед Компанією була наявна заборгованість за спожитий у минулі періоди природний газ, у зв`язку з чим вказаним відповідачем правомірно не було підтверджено для Підприємства планових обсягів природного газу на грудень 2016 року та січень 2017 року (не подано відповідних номінацій), тоді як оператор ГРМ за відсутності правових підстав у грудні 2016 року та січні 2017 року здійснив розподіл позивачу природного газу, який не був власністю Компанії. Крім того, позивачем не було у встановленому законом порядку доведено факту поставки йому в грудні 2016 року та січні 2017 року природного газу з ресурсу Компанії. Також цей відповідач зазначив про неправильно обраний позивачем спосіб захисту його прав.

4 вересня 2019 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Товариства на позовну заяву від 3 вересня 2019 року № 1159, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що даним відповідачем не було вчинено дій щодо встановлення у Підприємства несанкціонованого відбору природного газу, використаного позивачем в опалювальний період 2016-2017 років у зв`язку з відсутністю у Товариства відповідних повноважень, тоді як неврегульований небаланс може бути віднесений лише акціонерним товариством "Укртрансгаз" на небаланс Товариства.

У судовому засіданні 5 вересня 2019 року без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 26 вересня 2019 року.

До початку призначеного судового засідання 26 вересня 2019 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання Компанії від 26 вересня 2019 року № 14/4-2688В, в якому остання просила суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/16107/18 за позовом Компанії до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та нечинним пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 2016 року № 742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року".

У судовому засіданні 26 вересня 2019 року вирішення вищенаведеного клопотання Компанії було відкладено до наступного судового засідання.

Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року строк підготовчого провадження у справі № 910/9967/19 було продовжено на 30 днів - до 6 листопада 2019 року включно, а підготовче судове засідання відкладено на 17 жовтня 2019 року. Крім того, цією ухвалою до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, було залучено акціонерне товариство "Укртрансгаз".

15 жовтня 2019 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення третьої особи від 11 жовтня 2019 року, в яких остання зазначила про відсутність, на її думку, правових підстав для задоволення вимог Підприємства.

У судовому засіданні 17 жовтня 2019 року без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання Компанії від 26 вересня 2019 року № 14/4-2688В про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року підготовче судове засідання було відкладено на 31 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року підготовче провадження у справі № 910/9967/19 було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 7 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 7 листопада 2019 року розгляд справи відкладено на 5 грудня 2019 року.

У судовому засіданні 5 грудня 2019 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідачів проти задоволення вимог Підприємства заперечили з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву.

Третя особа у цьому судовому засіданні вказала про відсутність, на її думку, правових підстав для задоволення вимог Підприємства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2016 року між Підприємством та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (правонаступником якого є Компанія) було укладено договір постачання природного газу № 1795/1617-БО-17, за умовами якого останнє зобов`язалося поставити споживачу в 2016-2017 роках природний газ, а позивач, у свою чергу, - оплатити вартість цього газу на умовах даного договору.

Вищезазначений правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Згідно з пунктом 1.2 цієї угоди природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

За змістом пункту 2.1 наведеного договору постачальник передає споживачу з 1 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 975 тис. куб. м., зокрема: у жовтні 2016 року - 80 тис. куб. м., у листопаді 2016 року - 140 тис. куб. м., у грудні 2016 року - 180 тис. куб. м., у січні 2017 року - 210 тис. куб. м., у лютому 2017 року - 210 тис. куб. м., у березні 2017 року - 155 тис. куб. м.

Відповідно до пункту 2.6 цього договору розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює (ють) оператор (и) газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: газотранспортне підприємство ПАТ "Укртрансгаз", філія "УМГ "Черкаситрансгаз", ПАТ "Київоблгаз", з яким (и) споживач уклав відповідні договір (договори).

У пункті 3.2 договору визначено, що споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць.

Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку.

Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

За умовами пункту 3.4 даного правочину приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

У пункті 3.1 цього договору його сторони погодили, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Відповідно до пункту 3.5 договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акта про падання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом із копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання (пункт 3.6 договору).

Згідно з пунктом 7.4 цієї угоди постачальник зобов`язаний, зокрема, виконувати умови цього договору та забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

У пункті 12.1 договору його сторони погодили, що останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності) і діє в частині реалізації природного газу з 1 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 1 січня 2016 року між ним та Товариством було укладено типовий договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу № 0942000Р71ЛТГ016, за умовами якого оператор ГРМ зобов`язався надати позивачу послугу з розподілу природного газу, а Підприємство - прийняти зазначену послугу та оплатити її вартість.

З матеріалів справи вбачається, що разом із супровідним листом від 12 жовтня 2016 вих. № 132 (вх. № 5448/18-16 від 13 жовтня 2016 року) позивач направив Компанії гарантійний графік погашення заборгованості, який передбачає погашення заборгованості позивача перед даним відповідачем за укладеними між ними договорами № 2603/15-БО-17, № 1217/16-БО-17 та № 1216/16-ТЕ-17 на суму відповідно 476 915,79 грн., 2 241 446,82 грн. та 688 449,82 грн. рівними щомісячними платежами з жовтня 2016 року по грудень 2020 року.

У той же час зі змісту наявного у матеріалах справи листування, а саме: з листів Компанії від 30 листопада 2016 року № 26-8591/1.2-16 та від 28 грудня 2016 року № 26-9374/1.2-16 вбачається, що вказаний відповідач повідомив позивача про те, що останнім не виконуються вимоги Положення та відповідно не отримано номінації природного газу з ресурсу Компанії на грудень 2016 року та січень 2017 року. Відтак, з метою уникнення соціальної напруги в суспільстві Компанія просила Підприємство своєчасно та у повному обсязі проводити розрахунки за використаний природний газ та виконувати зобов`язання відповідно до надісланих графіків погашення заборгованості.

Слід зазначити, що факт наявності заборгованості позивача за спожитий природний газ підтверджується матеріалами справи, зокрема, відповідними банківськими виписками та бухгалтерськими довідками Компанії, та не заперечується Підприємством.

З огляду на вищенаведене листом від 16 січня 2017 року № 26-273/1.8-17 Компанією було повернуто позивачу без підписання подані Підприємством акти приймання-передачі природного газу за грудень 2016 року з вказівкою на заборгованість позивача за спожитий у минулі періоди природний газ, низький рівень розрахунків за всіма укладеними договорами, який становить нижче 90 відсотків, невиконання позивачем графіку погашення заборгованості, а також відсутність підтвердження планового обсягу в номінації на грудень 2016 року. У цьому листі Компанія також зазначила про те, що у вказаний період вона не здійснювала постачання природного газу позивачу.

Крім того, листом від 16 лютого 2017 року № 26-1654/1.2-17 Компанією з аналогічних підстав було повернуто Підприємству без підписання подані останнім акти приймання-передачі природного газу за січень 2017 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Підприємство вказувало на те, що така неправомірна відмова Компанії у видачі позивачу відповідних номінацій призвела до трактування Товариством споживання позивачем обсягу природного газу в спірний період як несанкціонованого, у зв`язку з чим Підприємство просило суд визнати протиправною відмову та зобов`язати Компанію підписати акти приймання-передачі природного газу та видати номінації позивачу на використання (споживання) природного газу для виробництва теплової енергії у обсягах, встановлених у пункті 2.1 договору постачання природного газу від 27 жовтня 2016 року № 1795/1617-БО-17, укладеному з Компанією, а також визнати протиправними дії Товариства щодо встановлення несанкціонованого відбору природного газу, використаного позивачем в опалювальному періоді 2016-2017 років для виробництва теплової енергії, у межах вищевказаного договору.

Згідно з пунктом 10 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" захищені споживачі - побутові споживачі, приєднані до газорозподільної системи, підприємства, установи, організації, що здійснюють надання важливих суспільних послуг та приєднані до газотранспортної або газорозподільної системи, а також виробники теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

З огляду на вищенаведені положення суд дійшов висновку про те, що позивач в розумінні приписів вказаного Закону є захищеним споживачем природного газу.

Згідно зі статтею 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758 затверджено Положення. Ця постанова набрала чинності з 1 жовтня 2015 року та діяла до 1 квітня 2017 року.

Підпунктом 4 пункту 3 Положення на Компанію покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього Положення.

Пунктом 17 Положення було передбачено, що постачання природного газу Компанією виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

Обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на Компанію за таких умов: укладення виробником теплової енергії з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства; відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ, або відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК "Нафтогаз України" за спожитий до 1 січня 2016 року природний газ за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Крім того, Кабінетом Міністрів України видано розпорядження від 5 жовтня 2016 року № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", в якому визначено, що для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню Компанії та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" та з дотриманням принципу недискримінації.

Таким чином, на підставі вказаного розпорядження, яке відповідно до статті 117 Конституції України є обов`язковим до виконання, на Компанію покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопотсачальним організаціям, ще на початку опалювального сезону.

Аналогічний висновок про наявність обов`язку Компанії видати номінації відповідно до вказаного розпорядження також викладено у постановах Верховного Суду від 14 травня 2018 року в справі № 926/680/17, від 21 березня 2018 року в справі № 911/656/17, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2018 року в справі № 904/5621/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що на підставі укладених між позивачем та Компанією договорів на постачання природного газу та спеціальних підзаконних нормативних актів, якими, зокрема, є вищеназвані Положення та Розпорядження, Компанія була зобов`язана постачати природний газ позивачу, як виробнику теплової енергії для виробництва теплової енергії, у тому числі шляхом своєчасної видачі номінацій у грудні 2016 року та у січні 2017 року, оскільки це є обов`язком даного відповідача, а не його правом.

Аналогічний висновок про те, що видача номінацій теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, є не правом, а обов`язком Компанії, викладений у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 911/656/17.

При цьому, з огляду на встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору позивачем із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання вказаним відповідачем своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій. Тобто, видача Компанією номінацій є однією з гарантій безперебійного та безперешкодного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон.

Разом із тим, наявність заборгованості виробника теплової енергії, яка погашається згідно з визначеним законодавством порядком, не є перешкодою для виконання обов`язків, покладених на Компанію, а відтак те, що рівень розрахунків позивача був менше 90 відсотків, не може свідчити про обґрунтованість оскаржуваних дій Компанії, оскільки згідно з пунктом 17 Положення дана умова є альтернативною до надання графіка погашення заборгованості і до спірних правовідносин не застосовується.

У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 червня 2016 року в справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року в справі № 910/23369/17).

Як було зазначено вище, у своєму позові Підприємство просило суд, зокрема, визнати протиправною відмову та зобов`язати Компанію підписати акти приймання-передачі природного газу та видати номінації позивачу на використання (споживання) природного газу для виробництва теплової енергії у обсягах, встановлених у пункті 2.1 договору постачання природного газу від 27 жовтня 2016 року № 1795/1617-БО-17, укладеному між даним відповідачем та позивачем.

У зв`язку з наведеним суд звертає увагу на те, що предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, а також правове обґрунтування необхідності його захисту.

Проте вимоги підписати акти приймання-передачі природного газу та видати позивачу номінації на використання (споживання) природного газу для виробництва теплової енергії задоволенню не підлягають, оскільки такі дії у спірних правовідносинах є підтвердженням наявності чи відсутності факту належної передачі однією стороною та прийняття іншою стороною товару за договором. Тобто, вчинення цих дій є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором.

Відтак, заявлені Підприємством у цій справі вищезазначені вимоги без пред`явлення майнових вимог про стягнення грошових коштів (у тому числі збитків) чи повернення безпідставно набутих коштів (у разі їх перерахування позивачем Компанії за підвищеним тарифом) не є ефективним способом захисту прав позивача та не призведе до їх поновлення, а в разі їх задоволення останні не можуть бути виконані у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того, захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Разом із тим, пов`язані з даними вимогами інші вимоги Підприємства про визнання протиправною відмови Компанії у підписанні спірних актів приймання-передачі природного газу та визнання протиправними дій Товариства щодо встановлення несанкціонованого відбору природного газу, використаного позивачем в опалювальному періоді 2016-2017 років для виробництва теплової енергії, у межах договору постачання природного газу від 27 жовтня 2016 року № 1795/1617-БО-17, також не призведуть до відновлення порушених прав чи інтересів позивача у зв`язку з їх неефективністю.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог Підприємства.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача та компенсації останньому не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 9 грудня 2019 року

Суддя Є.В. Павленко