ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 902/279/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Волковицької Н. О., Зуєва В. А.,

за участю секретаря судового засідання: Мартинюк М. О.,

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - Путілін Є. В.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - не з`явився,

прокуратури - Кравчук О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Жорнище"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 (колегія суддів: Філіпова Т. Л., Бучинська Г. Б., Василишин А. Р.) і рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 (суддя Нешик О. С.) у справі

за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації

до Публічного акціонерного товариства "Жорнище"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс"

про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У червні 2018 року заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Жорнище" (далі - ПАТ "Жорнище") про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, а саме: земельної ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області та земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області шляхом підписання акта прийому-передачі.

1.2. До Господарського суду Вінницької області 30.11.2018 надійшло клопотання заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації про відмову від частини позовних вимог. У зазначеному клопотанні заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації, посилаючись на часткове врегулювання позову ПАТ "Жорнище" шляхом звернення до позивача для затвердження технічної документації із землеустрою та надання Вінницькою облдержадміністрацією відповідачу в оренду земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області для рибогосподарських потреб, відмовляється від позову в цій частині.

1.3. В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації зазначає про самовільне зайняття ПАТ "Жорнище" земель лісогосподарського призначення за відсутності рішень уповноважених виконавчих органів держави та відсутності у відповідача правовстановлюючих документів щодо передачі йому спірних земельних ділянок у користування.

2. Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій.

2.1. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 у справі № 902/279/18, прийнято відмову прокурора, позивача від позову в частині зобов`язання ПАТ "Жорнище" про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Закрито провадження у справі № 902/279/18 в частині вимог щодо зобов`язання ПАТ "Жорнище" про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області шляхом підписання акта прийому-передачі.

В іншій частині позовні вимоги задоволено, зобов`язано ПАТ "Жорнище" повернути Вінницькій обласній державній адміністрації самовільно зайняті земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області шляхом підписання акту прийому-передачі.

2.2. Ухвалюючи зазначені судові рішення, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області перебувають в користуванні ПАТ "Жорнище" без правовстановлюючих документів, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, апеляційним господарським судом зазначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Однак з інформації загального доступу, яка міститься на сайті Міністерства юстиції України у ПАТ "Жорнище" відсутній КВЕД на здійснення лісового господарства та лісозаготівлі (02.1- 02.4). За висновком суду, зазначене підтверджує, що це підприємство не створило спеціалізованого лісогосподарського підрозділу, у зв`язку з чим не може набути право постійного користування за законом.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 і рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 у справі № 902/279/18, до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернулося ПАТ "Жорнище" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 і рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 у справі № 902/279/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

3.2. ПАТ "Жорнище" у касаційній скарзі, зокрема, зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. ПАТ "Жорнище" також зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про зайняття ПАТ "Жорнище" земельної ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області. На вказаній земельній ділянці відсутні будь-які будівлі та споруди, вона не є огородженою, а доступ до неї є вільним. При цьому, скаржник наголошує, що позивач не надав, а суди за відсутності належних і допустимих доказів щодо зайняття відповідачем спірної земельної ділянки (актів перевірки, протоколів, приписів постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки), складених державним інспектором з контролю за використанням і охороною земель, ухвалили судові рішення.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу заступник прокурора Вінницької області просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій - без змін. Зокрема, заступник прокурора Вінницької області зазначає про відсутність доказів, які би свідчили про державну реєстрацію права власності/користування ПАТ "Жорнище" на спірну земельну ділянку.

3.4. У відзиві на касаційну скаргу Вінницька обласна державна адміністрація просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій - без змін. Зокрема, Вінницька обласна державна адміністрація зазначає, що, враховуючи установлений факт відсутності рішень уповноважених виконавчих органів держави та відсутність у відповідача правовстановлюючих документів щодо передачі ПАТ "Жорнище" спірних земельних ділянок у користування, вказане слід розцінювати як самовільне використання земельних ділянок лісогосподарського призначення.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2019 (колегія суддів: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Зуєв В. А.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Жорнище" на рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 у справі № 902/279/18.

4.2. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.07.2019 зупинено провадження у справі № 902/279/18 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

4.3. Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 25.07.2019 № 29.3-02/1516 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 902/279/18 у зв`язку з відпусткою судді Дроботової Т. Б.

4.4. Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 25.07.2019 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуючий, Волковицька Н. О., Зуєв В. А.

4.5. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.07.2019 поновлено провадження у справі № 902/279/18 за касаційною скаргою ПАТ "Жорнище" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 і рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018. Відмовлено у задоволенні клопотання заступника Генерального прокурора про поновлення провадження у справі № 902/279/18. Зупинено провадження у справі № 902/279/18 за касаційною скаргою ПАТ "Жорнище" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 і рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

4.6. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 поновлено провадження за касаційною скаргою ПАТ "Жорнище" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 і рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 у справі № 902/279/18.

4.7. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 24.10.1996 Жорницькою сільською радою, відповідно до рішення 8 сесії 22 скликання Жорницької сільської ради народних депутатів від 15.08.1996, видано Державний акт (серія І-ВН № 000001), за яким Держгоспу "Жорницький" передано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 3048,64 га, з яких 266,7368 га земель лісогосподарського призначення та 9,2 га земельних ділянок водного фонду.

4.8. Земельні ділянки за Державним актом серії І-ВН №000001 розташовані на території с. В`язовиця, с. Жорнище, Жорницької, Красненківської, Якубівської сільських рад Іллінецького району, Іваньківської сільської ради Липовецького району та Бондурівської сільської ради Немирівського району за межами населеного пункту.

4.9. У зв`язку з реформуванням колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) області на засадах колективної та приватної власності на землю і майно та створення на їх основі різних типів господарських структур, відповідно до вимог статті 27 Земельного кодексу України (у редакції від 22.06.1993) на 21 сесії Вінницької обласної ради від 26.06.2001 прийнято рішення № 446 "Про припинення права користування земельними ділянками лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів)" припинено право постійного користування землями лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) області згідно з Переліком, в тому числі і Держгоспу "Жорницький".

4.10. Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 307 від 25.09.2002 "Про надання в постійне користування земель лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблагроліс" відповідно до положень частини 2 статті 57, частини 2 статті 92 Земельного кодексу України та статті 9 Лісового кодексу України, земельні ділянки лісогосподарського призначення колишнього Держгоспу "Жорницький" передано у постійне користування Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблагроліс". Судами установлено, що зазначені рішення та розпорядження не скасовані та є чинними.

4.11. Також господарськими судами зазначено, що з реєстраційної справи ПАТ "Жорнище" № 1_152_000324_08, копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що Держгосп "Жорницький" в ході проведення приватизації перетворено у СВАТ "Жорнище", а в подальшому реорганізовано у ПАТ "Жорнище".

4.12. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 22.03.2018 Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій області у відповідь на запит прокуратури Вінницької області щодо надання документів, які стали підставою для передачі прав від перетвореного державного підприємства до правонаступника, повідомило, що під час приватизації, в матеріалах інвентаризації Держгоспу "Жорницький", станом на 01.11.1995 право користування земельною ділянкою не обліковувалось і не увійшло до статутного капіталу СВАТ "Жорнище". Для внесення в план приватизації відомостей про земельну ділянку, регіональному відділенню було надано копію Державного акта (серія І-ВН №000001) на право постійного користування землею Держгоспом "Жорницький". Акт приймання-передачі (розподільчий або передаточний баланс) про передачу земельних ділянок та інших документів, які свідчать про передачу спільних земельних ділянок у користування СВАТ "Жорнище" від Держгоспу "Жорницький" не складалися.

4.13. При цьому, Вінницьке обласне лісогосподарське підприємство "Віноблагроліс" звернулося до заступника прокурора Вінницької області із листом від 25.05.2018 за № 271 в якому повідомило, що ПАТ "Жорнище" продовжує використовувати земельні ділянки лісового фонду загальною площею: 239,2 га, квартали 38-41, які розташовані на межами населеного пункту с. Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області.

4.15. Ураховуючи викладене, заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до ПАТ "Жорнище" про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, а саме: земельну ділянку лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області шляхом підписання акта прийому-передачі.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та представника відповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

5.2. Предметом позову у справі є вимога про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, яка розташована за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області, шляхом підписання акта прийому-передачі.

5.3. Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що оспорювані земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище, Іллінецького району, Вінницької області перебувають в користуванні ПАТ "Жорнище" без правовстановлюючих документів, що підтверджується матеріалами справи.

5.4. Верховний Суд вважає передчасним висновком господарських судів щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у цій справі, з огляду на таке.

5.5. Відповідно до вимог частини 1 статті 13 та частини 1 статті 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

5.6. Згідно зі статтею 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

5.7. Статтею 19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі лісогосподарського призначення.

5.8. Правовий режим та особливості використання земель лісогосподарського призначення визначаються главою 11 Земельного кодексу України.

5.9. Статтею 55 Земельного кодексу України установлено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

5.10. Відповідно до частини 1 статті 56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

5.11. Згідно зі статтею 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

5.12. Статтею 5 Лісового кодексу України передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

5.6. Згідно зі статтею 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

5.7. Частинами 1, 2 статті 124 Земельного кодексу України установлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу.

5.8. У статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" міститься визначення самовільного зайняття земельної ділянки, а саме це, будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

5.9. Верховний Суд погоджується з висновком господарських судів попередніх інстанцій про те, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, яка її використовує, правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

5.10. Водночас, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Тому для вирішення цього позову по суті, господарські суди попередніх інстанцій повинні були, насамперед, установити, чи порушено право позивача у справі, тобто чи має місце факт самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем у справі.

5.11. У цій частині Верховний Суд визнає обґрунтованими доводи скаржника щодо відсутності у матеріалах цієї справи документів, які би свідчили про фактичне використання (зайняття) спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення ПАТ "Жорнище".

5.12. Господарськими судами попередніх інстанцій при розгляді справи, всупереч вимогам статті 86 Господарського процесуального кодексу України, не надано оцінки доказам у справі, зокрема, листу Вінницького обласного лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" від 25.05.2018 № 271, та не з`ясовано, чи є такий лист належним і достатнім доказом самовільного зайняття земельної ділянки ПАТ "Жорнище".

5.13. Також господарськими судами попередніх інстанцій належним чином не досліджено та не надано оцінки розпорядженню Вінницької обласної державної адміністрації № 307 від 25.09.2002 "Про надання в постійне користування земель лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблагроліс", яким вирішено надати спірну земельну ділянку третій особі у справі - Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству "Віноблагроліс".

Відповідно до частини 4 статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент прийняття розпорядження), надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. У зв`язку з цим, судам слід було дослідити, чи було припинено у встановленому законодавством порядку право користування відповідача у справі на момент прийняття розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації № 307 від 25.09.2002.

5.14.При цьому, господарським судам слід було установити, чи належний спосіб захисту обрано позивачем, врахувавши таке. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Цей висновок Суду ґрунтується на подібних висновках, викладених у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17.

5.15. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

5.16. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

5.17. Також загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судові рішення у цій справі наведеним вимогам не відповідають.

6.2. Згідно з частинами 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.3. Ураховуючи допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, ухвалені у справі судові рішення слід скасувати із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду, а касаційну скаргу задовольнити частково.

6.4. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Жорнище" задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 і рішення Господарського суду Вінницької області від 03.12.2018 у справі № 902/279/18 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Н. О. Волковицька

В. А. Зуєв