ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" листопада 2019 р. Справа № 907/551/17

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Дубник О.П.,

Якімець Г.Г.,

розглянув апеляційну скаргу Заступника прокурора Закарпатської області №05/2-1260-17вих-19 від 11.11.2019

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2017, суддя: Йосипчук О.С., м.Ужгород,

за позовом Мукачівської місцевої прокуратури

в інтересах держави в особі Павшинської сільської ради, с. Павшино Мукачівського району

до відповідача-1 Мукачівської районної державної адміністрації, м. Мукачево,

до відповідача-2 Мукачівської міської ради, м. Мукачево,

про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2017 у справі №907/551/17 відмовлено в прийнятті позовної заяви від 26.06.2017 за №01-104-6143вих17, в частині вимог прокурора Мукачівської місцевої прокуратури до Мукачівської районної державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26673065 від 02.12.2015 за Мукачівською міською радою права власності на земельну ділянку площею 227,9123 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Аеропортна, 2, с. Павшино, Мукачівський район.

В іншій частині позову про зобов`язання Мукачівської міської ради повернути спірну земельну ділянку на користь Павшинської сільської ради - порушено провадження у справі та прийнято заяву до розгляду.

Відмову в прийнятті позовної заяви місцевим господарським судом обґрунтовано тим, що за п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України (в редакції Закону №5288-VI від 18.09.2012) заява не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки спір, в якому оскаржуються дії державного реєстратора, уповноваженого на виконання певних функцій держави, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Після звернення прокурора з цією позовною заявою, Закарпатський окружний адміністративний суд, рішенням від 18.04.2018 позов задоволив.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 10.12.2018, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 скасував, прийняв нову постанову про закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) та роз`яснив, що цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо предметної юрисдикції цього спору, викладеної в постанові від 18.09.2019 в справі за №870/950/17 вбачається, що позивач звернувся до суду з цим позовом на захист порушеного (на його думку) права власності на вказані ним земельні ділянки до відповідача як особи, за якою зареєстровано право власності на ті ж самі земельні ділянки, тобто, спір, який виник із майнових відносин приватноправового характеру, та існування якого не залежить від додержання вимог законодавства при здійсненні запису про реєстрацію права суб`єктом державної реєстрації прав.

14.11.2019 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Заступника прокурора Закарпатської області №05/2-1260-17вих-19 від 11.11.2019 про скасування ухвали Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2017 у справі №907/551/17 в частині відмови в прийнятті позовної заяви.

В зв`язку із задоволенням заяви про самовідвід судді Гриців В.М. за повторним автоматизованим розподілом 21.11.2019 справа передана на розгляд головуючому судді Бойко С.М.

Обговорюючи питання про прийняття позовної заяви прокурора Мукачівської місцевої прокуратури до Мукачівської районної державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26673065 від 02.12.2015 за Мукачівською міською радою права власності на земельну ділянку площею 227,9123 га, яка знаходиться за адресою: вул. Аеропортна, 2, с. Павшино, Мукачівський район, судом враховано, що відповідно до пункту 13 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України (в редакції Закону №2234-VIII від 07.12.2017) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки зазначена ухвала постановлена 17.07.2017, то порядок і строки її оскарження регулювались положеннями ГПК України в редакції Закону №2453-VI від 07.07.2010; із змінами, внесеними згідно із Законом №4176-VI від 20.12.2011, яка була чинна на той час.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 93 ГПК України (в редакції Закону №2453-VI від 07.07.2010; із змінами, внесеними згідно із Законом №4176-VI від 20.12.2011) апеляційна скарга подається на ухвалу місцевого господарського суду протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Отже, строк апеляційного оскарження на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2017 у справі №907/551/17 в частині відмови у прийнятті позовної заяви розпочав свій перебіг з 18.07.2017 та завершився 24.07.2017 (оскільки останній день строку припадає на неробочий день-суботу).

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційним судом враховано, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25-26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

Так, у рішенні від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява №24003/07) Європейський суд з прав людини нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Європейський суд з прав людини констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже, порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства України, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони». Європейський суд з прав людини також наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту» (рішення у справі «Безімянная проти Росії» (Bezymyannaya v. Russia) від 22 грудня 2009 року (заява № 21851/03).

Апеляційний суд вважає, що постановлення господарським судом Закарпатської області ухвали від 17.07.2017 про відмову в прийнятті позовної заяви прокурора Мукачівської місцевої прокуратури до Мукачівської районної державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26673065 від 02.12.2015 за Мукачівською міською радою права власності на земельну ділянку площею 227,9123 га, яка знаходиться за адресою: вул. Аеропортна, 2, с. Павшино, Мукачівський район, у справі №907/551/17, та скасування постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 про задоволення позову та прийняття нового рішення про закриття провадження у справі, поставили під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Таким чином, з огляду на існування ухвали господарського суду Закарпатської області від 17.07.2017 про відмову в прийнятті позовної заяви прокурора Мукачівської місцевої прокуратури до Мукачівської районної державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26673065 від 02.12.2015 за Мукачівською міською радою права власності на земельну ділянку площею 227,9123 га, яка знаходиться за адресою: вул. Аеропортна, 2, с. Павшино, Мукачівський район, прокурор позбавлений можливості реалізувати право на доступ до суду за правилами господарського судочинства.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Тому апеляційний господарський суд надає пріоритет у застосуванні Конвенції над нормами ч. 2 ст. 261 ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017), яка регламентує застосування присічного строку на оскарження судових рішень місцевого господарського суду, в тому числі ухвал.

14.11.2019 від Мукачівської міської ради в порядку ч. 2 ст. 262 ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) надійшло заперечення проти відкриття апеляційного провадження, в якому зазначає, що процесуальним законодавством встановлений присічний термін на оскарження ухвали суду про відмову в прийнятті позовної заяви, який не підлягає поновленню.

Розглянувши дане заперечення проти відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд відмовляє в його задоволенні, виходячи із вищенаведеного аналізу застосування практики Європейського суду з прав людини та з метою уникнення існування конфлікту предметної юрисдикції між адміністративним та господарським судами та надання можливості реалізації права особи на доступ до правосуддя.

Отже, Мукачівська міська рада не може вимагати від суду вчинення дій, які матимуть наслідком існування конфлікту юрисдикцій та встановлені процесуальні обмеження в національному процесуальному законодавстві не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть права особи на звернення до суду(доступ до правосуддя).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №498/496/17, що особа не може вимагати від суду вчинення дій, які матимуть наслідком існування конфлікту юрисдикцій, внаслідок якого позивач не зможе реалізувати право на доступ до суду.

Отже, встановлені обмеження в ч.2 ст.261 ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) при наявності вищеназваних рішень судів з предметної юрисдикції, які матимуть наслідком існування конфлікту юрисдикцій є несумісними із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, частини 2 статті 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом його прав.

Враховуючи вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що причини пропуску строку на апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, які наведені у клопотанні про поновлення строку слід визнати поважними, задоволивши клопотання скаржника про поновлення строку.

Апеляційна скарга подана за формою та змістом, які визначені ст. 258 ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 262 ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017), про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. Питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги.

Згідно з ч. 4 ст. 262 ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017), в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Оскільки апеляційна скарга з додатками надійшла без матеріалів справи, то апеляційний господарський суд витребовує в місцевого господарського суду матеріали справи №907/551/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 262 ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) апелянтом не подано суду апеляційної інстанції заяв чи клопотань.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав достатніми подані матеріали для відкриття апеляційного провадження.

Керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, статтями 234, 258, 262 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

поновити Заступнику прокурора Закарпатської області процесуальний строк на апеляційне оскарження.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Закарпатської області №05/2-1260-17вих-19 від 11.11.2019 на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2017 у справі №907/551/17 в частині відмови в прийнятті позовної заяви прокурора Мукачівської місцевої прокуратури до Мукачівської районної державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26673065 від 02.12.2015 за Мукачівською міською радою права власності на земельну ділянку площею 227,9123 га, яка знаходиться за адресою: вул. Аеропортна, 2, с. Павшино, Мукачівський район.

Витребувати з Господарського суду Закарпатської області матеріали справи №907/551/17.

Іншим учасникам справи протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження в справі подати відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: О.П. Дубник

Г.Г. Якімець

Дата підписання ухвали 26.11.2019.