ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа№ 910/1567/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 27.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт"

на рішення господарського суду міста Києва

від 16.07.2019 (повний текст складено 25.07.2019)

у справі №910/1567/19 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс "Воздвиженка"

про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" про витребування з чужого незаконного володіння рухомого майна згідно з переліком, наведеним у прохальній частині позовної заяви, та зобов`язання відповідача передати позивачу зазначене майно.

07.03.2019 представником позивача подано до місцевого господарського суду заяву про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом першої інстанції як така, що відповідає приписам ст.46 Господарського процесуального кодексу України. У вказаній заяві позивачем збільшено перелік об`єктів рухомого майна, щодо яких заявлено вимоги про витребування до 771 одиниць.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2019 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №910/1567/19 повністю. Ухвалити нове рішення по суті справи №910/1567/19, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі на рішення місцевого господарського суду, позивач посилався на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, зокрема, стосовно доведеності факту перебування спірного рухомого майна у приміщеннях нерухомості за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 20 на момент їх прийняття в управління відповідачем, тотожності рухомого майна, яке було отримано позивачем на підставі договору оренди №НД/А005-72 від 10.09.2013 та товару, придбаного згідно договору купівлі-продажу №НД/П003-16 від 10.12.2018, індивідуальної визначеності майна про витребування якого позивач просив у даній справі.

Разом з цим, скаржник стверджував, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги докази у вигляді акту інвентаризації (опису) рухомого майна від 09.10.2018 та зведеної таблиці на його основі.

Також, скаржником надано до Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач підтримав доводи, які викладенні в апеляційній скарзі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказував, що позивач не надав докази законних правовідносин користування об`єктом за договором оренди та суборенди.

Також, відповідач зазначив, що об`єкт нерухомості було передано йому за договором управління, про що вчинено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснено оголошення в газетах "Голос України", "Урядовий кур`єр" та надіслано повідомлення орендарям. Тобто, скаржник був повідомлений про необхідність звільнення приміщень, однак не скористався таким правом.

Крім того, відповідач зауважував, що під час укладення договору купівлі-продажу позивачем не було зазначено будь-якого опису, ознак та характеристик заявленого до повернення майна, що виключає можливість його ідентифікації та індивідуалізації.

Процедура апеляційного провадження у Північному апеляційному господарському суді

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" на рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №910/1567/19; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 08.10.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі №910/1567/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/1567/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" на рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №910/1567/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 розгляд справи відкладено до 30.10.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відпустці з 30.10.2019 по 31.10.2019 у відпустці, судове засідання не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 призначено справу до розгляду на 27.11.2019.

В судове засідання 27.11.2019 з`явився представник відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до канцелярії Північного апеляційного господарського суду надав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване хворобою представника позивача.

У задоволенні вищезазначеного клопотання колегією суддів відмовлено з огляду недоведеності позивачем обґрунтованості клопотання, а саме, не надання доказів перебування представника позивача на лікарняному.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи слухання справи вже відкладалося за клопотанням представника позивача, у зв`язку перебуванням останнього у відряджені в місті Полтава.

Також, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 08.10.2019, а встановлений ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України 60-денний строк розгляду справи закінчується 08.12.2019, а тому, з урахуванням необхідності достатнього часу для належного повідомлення інших учасників справи, суд апеляційної інстанції процесуально обмежений та не має підстав для відкладення розгляду справи.

Зважаючи на розумні строки розгляду справи, з урахуванням положень ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, неявка позивача не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи

10.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" (орендар) було укладено договір оренди №НД/А005-72, відповідно до п.1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає у платне користування майно, що оформлюється актами приймання-передачі, які є невід`ємною частиною договору. В актах вказується найменування майна, кількість та вартість на день передачі в оренду.

Пунктами 6.1, 6.2 договору №НД/А005-72 від 10.09.2013 передбачено, що договір набуває законної сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014. У випадку використання майна орендарем після закінчення строку договору, за відсутності заперечень з боку орендодавця, договір вважається поновленим на невизначений строк та кожна зі сторін має право у будь який час відмовитись від договору, попередивши при цьому сторону за один місяць.

Згідно актів №НД-076/03-1 від 10.09.2013р., №НД-76/ОЗ-4 від 25.09.2013, №НД-76/ОЗ-7 від 02.10.2013, №НД-76/ОЗ-12 від 17.10.2013, №НД-76/ОЗ-13 від 28.10.2013, №НД-76/ОЗ-15 від 06.11.2013, №НД-76/ОЗ-19 від 25.11.2013, №НД-76/ОЗ-20 від 29.11.2013, №НД-76/ОЗ-25 від 09.12.2013, №НД-76/ОЗ-26 від 31.12.2013, №НД-76/ОЗ-27 від 03.01.2014, №НД-76/ОЗ-28 від 10.01.2014, №НД-76/ОЗ від 05.02.2014, №НД-76/ОЗ-32 від 11.02.2014, №НД-76/ОЗ-34 від 27.02.2014, №НД-76/ОЗ-36 від 03.03.2014, №НД-76/ОЗ-40 від 02.04.2014, №НД-76/ОЗ-46 від 04.08.2014, №НД-76/ОЗ-47 від 13.08.2014, №НД-76/ОЗ-48 від 18.08.2014, №НД-76/ОЗ-49 від 18.09.2014, №НД-76/ОЗ-50 від 23.09.2014, №НД-76/ОЗ-51 від 30.09.2014, №НД-76/ОЗ-53 від 06.10.2014, №НД-76/ОЗ-54 від 13.10.2014, №НД-76/ОЗ-56 від 17.11.2014, №НД-76/ОЗ-57 від 21.11.2014, №НД-76/ОЗ-58 від 25.11.2014, №НД-76/ОЗ-60 від 22.12.2014, №НД-76/ОЗ-63 від 31.12.2014, №НД-76/ОЗ-68 від 02.03.2015, №НД-76/ОЗ-70 від 17.03.2015, №НД-76/ОЗ-72 від 20.04.2015, №НД-76/ОЗ-73 від 05.05.2015, №НД-76/ОЗ-74 від 22.05.2015, №НД-76/ОЗ-77 від 02.07.2015, №НД-76/ОЗ-80 від 03.08.2015, №НД-76/ОЗ-81 від 11.08.2015, №НД-76/ОЗ-87 від 22.12.2015, №НД-76/ОЗ-88 від 23.12.2015, №№НД-76/ОЗ-94 від 16.07.2016, №НД-76/ОЗ-95 від 18.07.2016, №НД-76/ОЗ-97 від 15.11.2016, №НД-76/ОЗ-104 від 15.05.2017, №НД-76/ОЗ-105 від 30.06.2017, №НД-76/ОЗ-112 від 02.04.2018, №НД-76/ОЗ-124 від 01.08.2018, №НД-76/ОЗ-125 від 01.08.2018, тощо приймання-передачі основних засобів Товариством з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" прийнято матеріальні цінності згідно договору №НД/А005-72 від 10.09.2013. При цьому, у вказаних актах визначено шифр, найменування, інвентарний номер, кількість та балансову вартість кожного об`єкта рухомого майна.

29.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВІ АВТО" (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" (суборендар) було укладено договір суборенди нерухомого майна №СУ/НА-02, за умовами якого орендар передав, а суборендар прийняв в суборенду наступне майно, а саме: нежитлові приміщення (автосалон Geely), загальною площею 776,90 кв.м., будівлі офісно-торгівельного центру "літ. Т"; нежитлові приміщення (виробничо-складський комплекс та офісні приміщення) загальною площею 3449,92 кв.м., нежитлових приміщень "літ. Б", "літ. З", "літ. М"; асфальтований майданчик загальною площею 4 836,15 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 20.

Вказаний договір згідно п.1.2 набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2019.

Згідно акту від 01.01.2018 було передано суборендарю у користування нежитлові приміщення (автосалон Geely), загальною площею 776,90 кв.м., будівлі офісно-торгівельного центру "літ. Т"; нежитлові приміщення (виробничо-складський комплекс та офісні приміщення) загальною площею 3449,92 кв.м., нежитлових приміщень "літ. Б", "літ. З", "літ. М"; асфальтований майданчик загальною площею 4 836,15 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 20.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/19045/17, провадження № 1-кс/752/3270/18 від 20.04.2018 року було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування, що належать на праві власності Tовариству з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти", а саме:

- нежитлові будівлі літ. А, Б, З, І, Д М, Р, загальною площею 21980,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта шгрухомого майна 00, розташовані за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20;

- нежитлову будівлю офісно-торгівельного центру літ. Т, загальною площею 12429,2 кв.м, реєстраційний шюмер об 'єкта нерухомого майна 00, розташовані за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20;

- нежитлову торгівельно-виробничу будівлю літ. У, загальною площею 1964,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, розташована за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20;

- будівлю виробничої майстерні літ. К, загальною площею 67,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого иайна 00, розташована за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20.

Вирішено передати арештоване майно Національному агентству для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження та збереження їхньої економічної вартості.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.04.2018 року проведено державну реєстрацію обтяження об`єктів арештом та вказано особу в інтересах якої встановлено обтяження - ГУ Національної поліції у м. Києві.

06.09.2018 між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" (управитель) було укладено договір управління майном (активами), зареєстрований в реєстрі за №442, відповідно до умов якого (з урахуванням внесених змін додатковим договором від 11.09.2018 та від 01.09.2018) установник управління передав в управління управителеві, а останній прийняв в управління об`єкти нерухомого майна в кількості 99 окремих об`єктів нерухомості, зокрема: 68) нежитлові будівлі літ. А,Б,З,І,Л,М,Р, загальною площею 21 980,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, розташовані за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20, ринковою вартістю згідно зі звітом про оцінку 171 223 221 грн. та 69) нежитлова будівля офісно-торгівельного центру літ.Т, загальною площею 12 429,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 розташована за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20, ринковою вартістю згідно зі звітом про оцінку 96 822 474 грн.

26.09.2018 Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" було складено та підписано акт приймання-передачі об`єкту нерухомого майна, згідно змісту якого установник управління передав, а управитель прийняв нежитлові будівлі літ.А, Б, З, І, Л, М, Р у місті Києві, провулок Балтійський, буд.20.

В акті зазначено, що під час передачі об`єкту його візуальний огляд не проводився. В момент приймання-передачі об`єкту сторонами не перевірявся його технічний стан та наявність прихованих дефектів.

Листом від 05.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" просило Товариство з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" організувати безперешкодний доступ до приміщень, що знаходяться за адресою: м.Київ, пров.Балтійський, 20, на час, необхідний для звільнення приміщень від товарно-матеріальних цінностей, обладнання СТО, запасних частин, тощо. До вказаного листа було додано інвентарний опис майна, яке знаходиться у приміщенні, за підписом директора позивача, інвентарну відомість, договір суборенди №СУ/НА-02 від 29.12.2018р. та перелік співробітників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт".

Листом від 08.10.2018 позивач просив відповідача допустити представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" до вказаних вище приміщень.

11.10.2018 представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" було складено акт про не допуск до офісного приміщення, що знаходиться за адресою: м.Київ, пров.Балтійський, 20.

12.10.2018 представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" було складено акт про не допуск до офісного приміщення, що знаходиться за адресою: м.Київ, пров.Балтійський, 20.

Листом від 12.10.2018 позивач просив відповідача організувати безперешкодний доступ 16.10.2018р. працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" до приміщень, що знаходяться за адресою: м.Київ, пров.Балтійський, 20.

16.10.2018 представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" було складено акт про не допуск до офісного приміщення, що знаходиться за адресою: м.Київ, пров.Балтійський, 20.

Листом від 16.10.2018 позивач просив відповідача організувати безперешкодний доступ 17.10.2018р. працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" до приміщень, що знаходяться за адресою: м.Київ, пров.Балтійський, 20.

Проте, 17.10.2018 представників позивача до вказаних вище приміщень допущено не було, про що складено відповідний акт.

Вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" про допуск до приміщень, що знаходяться за адресою: м.Київ, пров.Балтійський, 20, Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" також було висловлено у листах від 18.10.2018, від 22.11.2018, від 03.12.2018, №04/12/18-1 від 04.12.2018.

10.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №НД/П003-16, відповідно до п.1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Асортимент, кількість та ціна договору визначається у Специфікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною даного договору.

У п.п.2.2, 2.3 договору №НД/П003-16 від 10.12.2018 вказано, що місцем поставки товару є склад покупця за адресою: м.Київ, пров.Балтійський, 20. Товар фактично передано покупцю до моменту укладання цього договору, а факт приймання товару підтверджується підписанням сторонами цього договору. Акт приймання-передачі товару сторонами не складається.

У додатку №1 до договору №НД/П003-16 від 10.12.2018 сторонами затверджено специфікацію, в якій визначено перелік товару, його кількість та ціну.

На виконання умов договору №НД/П003-16 від 10.12.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" було складено та підписано видаткову накладну №60 від 17.12.2018 на суму 251 565 грн.

У додатку №2 до договору №НД/П003-16 від 10.12.2018 сторонами затверджено специфікацію, в якій визначено перелік товару, його кількість та ціну.

На виконання умов договору №НД/П003-16 від 10.12.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "НД-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" було складено та підписано також видаткову накладну №25 від 18.02.2019.

Проте, за поясненнями позивача, представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" так і не було допущено до приміщень, що знаходяться за адресою: м.Київ, пров.Балтійський, 20, та не надано можливості для вивозу рухомих речей, що знаходились у приміщеннях.

Даний спір виник, у зв`язку з тим, що, на думку позивача, відповідач без достатніх на те правових підстав утримує майно, яке на праві приватної власності належить позивачу. Нормативно-правовою підставою позову визначено ст.ст. 325, 386, 387 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва відмовлено в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позиція Північного апеляційного господарського суду

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт", а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Предметом розгляду є правовідносини, що склалися з договорів суборенди, управління майном та купівлі-продажу. Спір у справі стосується наявності підстав для витребування майна з володіння іншої особи.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту. За змістом ст. 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач обрав способом захисту своїх прав витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання передати таке майно (активи, які, за твердженням скаржника, знаходяться в приміщеннях, на які накладено арешт у кримінальному провадженні). Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до статті 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння).

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Володіння - це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль його власника чи законного володільця.

Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Суд першої інстанції правомірно вказав, що предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Аналіз статті 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що, звертаючись з даним позовом, позивач мав надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, мав довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

Крім того, при розгляді віндикаційного позову позивач повинен підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.

Отже, умовами задоволення такого позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача рухоме майно та зобов`язати останнього передати йому зазначене майно.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майном у розумінні Цивільного кодексу є речі та майнові права і обов`язки.

Згідно зі статтею 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За приписами статті 184 Цивільного кодексу України речі можуть бути з родовими ознаками та з індивідуальними. Зазначеною нормою визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Поділ речей на речі, визначені індивідуальними ознаками, та речі, визначені родовими ознаками, пов`язаний як з природними властивостями речей, так і з способами їхньої індивідуалізації. Поряд із предметами, єдиними у своєму роді (наприклад, картиною), до речей, визначених індивідуальними ознаками, можуть бути віднесені речі, певним способом виокремлені учасниками правочину з маси однорідних речей. Якщо ж річ визначена тільки кількісно (числом, вагою, мірою) і характеризується ознаками, спільними для всіх речей такого роду, - це річ, визначена родовими ознаками.

Як вказувалось вище об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з даним позовом та надаючи перелік майна за договором купівлі-продажу, скаржник заявив про витребування майна не визначеного певними індивідуальними ознаками, (не має кольору, дати виготовлення, матеріал, власні параметри (висота, ширина, довжина), пакувальні, цифрові, номерні та інші характерні позначки тощо, а тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у розумінні ст. 184 Цивільного кодексу України, наведене майно є замінним майном аналогічного виду.

За приписами частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу в порядку ст. 6, 627 Цивільного кодексу України п. 2.2., 2.3. договору узгодили, що місцем поставки товару є склад покупця, товар фактично передано покупцю до моменту укладання цього договору, а факт приймання товару підтверджується підписанням сторонами цього договору. Акт приймання-передачі товару сторонами не складається.

Як вбачається зі змісту резолютивної частини ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 20.04.2018 у справі № 752/19045/17, було накладено арешт на об`єкт нерухомого майна та, крім іншого, було заборонено розпорядження та користування таким об`єктом.

Надалі, 06.09.2018 між Національним агенством України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" укладено договір на управління майном та 14.09.2018 зареєстровано відповідне право.

Тобто, з 20.04.2018 було обмежено право власника (власників) спірних активів (щодо об`єктів нерухомості) застосуванням заходів кримінально-процесуального примусу в спосіб, встановлений законом. Отже, і право користування таким приміщеннями виключалося.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що у скаржника був відсутній доступ до об`єкту нерухомості (приміщення), в якому знаходилося рухоме майно, яке, як стверджує сторона, і було предметом купівлі-продажу. При цьому, будь-яких ідентифікуючих ознак майна, які зазначені в акті приймання-передачі до договору суборенди (шифр, інвентарний номер, тощо), ані в договорі купівлі-продажу, ані у додатках № 1 до договору та видаткових накладних не наведено. А тому, за умови відсутності фактичного доступу до місця зберігання майна на час укладення договору купівлі-продажу (в силу застосуванням заходів кримінально-процесуального примусу) посилання скаржника на набуття у власність майна, що передавалося за актом приймання-передачі по договору суборенди, в розумінні ст. 334 Цивільного кодексу України визнаються необґрунтованими. Відповідно, і вимога скаржника про витребування майна, встановлення ідентичності якого не вбачається за можливе, визнається безпідставною.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скаржником не зазначено будь-які описи, ознаки та характеристики заявленого до повернення майна (що виключає можливість його ідентифікації та індивідуалізації), як і не доведено факт купівлі майна, що було передано за договором суборенди. А тому можливість встановлення і витребування такого майна із чужого незаконного володіння виключається.

Позивачем не надано доказів того, що на момент взяття в управління нерухомого майна зазначене позивачем рухоме майно перебувало у вказаних приміщеннях за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20.

Також, позивачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/1567/19 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для їх скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/1567/19 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/1567/19 - без змін.

Матеріали справи № 910/1567/19 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.12.2019

.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна