ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3316/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» , м. Київ,
до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант»,м. Харків,
про стягнення коштів у розмірі 13248,47 грн.,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», про стягнення заборгованості у розмірі 13 248,47 грн., яка складається з: 13 175,91 грн. страхового відшкодування та 72,56 грн. 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/3316/19. Розгляд справи № 922/3316/19 ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно статті 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у справі не скористався, хоча, як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу господарського суду Харківської області від 18 жовтня 2019 року про відкриття провадження у справі отримав 22 жовтня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 25 жовтня 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 лютого 2019 року в м. Мерефа відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля Skoda Octavia 7 реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ИЖ реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

По факту вказаної ДТП водієм автомобіля Skoda Octavia 7 реєстраційний номер НОМЕР_3 та водієм автомобіля ИЖ реєстраційний номер НОМЕР_2 Дудочкіна ОСОБА_3 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

На момент дорожньо-транспортної пригоди, на підставі договору № 032008/4615/0000001 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» від 25 липня 2018 року, укладеного з ОСОБА_1 (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу Skoda Octavia 7 реєстраційний номер НОМЕР_1 були застраховані в позивача.

Страхувальник 11 лютого 2019 року звернувся до страховика з заявою № 00289610 про подію, що має ознаки страхового випадку виплату страхового відшкодування.

Із протоколу огляду транспортного засобу № 00289610 від 11 лютого 2019 року, вбачається, що транспортний засіб Skoda Octavia 7 реєстраційний номер НОМЕР_1 після ДПТ має механічні пошкодження.

З рахунку-фактури № АХО-001402 від 19 лютого 2019 рок, вбачається, що вартість ремонту автомобіля Skoda Octavia 7 реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 15 175,91 грн.

Страховик склав страховий акт № 00289610 від 22 березня 2019 року відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 15 175,91 грн.

14 листопада 2016 року між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" та дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Харків» укладено договір № 14112016 на виконання робіт по ремонту транспортних засобів та додаткові угоди до договору № 1, 2, 3, 4.

Відповідно до п.1.1. договору, виконавець за замовлення замовника виконує роботи з відновлювального ремонту транспортних засобів, що належать юридичним і фізичним особам (далі страхувальники), які застраховані у замовника за відповідними договорами страхування, укладеними між власником транспортного засобу та замовником.

Як вбачається із повідомлення № 00289610, приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" надало згоду на списання грошових коштів з суми авансового платежу ДП «Автотрейдінг-Харків» в сумі 15 175,91 грн.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність особи, що керувала транспортним засобом ИЖ реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 004542914 (діючий поліс на 09 лютого 2019 року).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн. та франшизу у розмірі 2 000,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою вих. № 2251 від 10 квітня 2019 про виплату страхового відшкодування. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, представник відповідача за довіреністю отримав вказану заяву 02 травня 2019 року.

Враховуючи те, що на момент звернення до суду відповідач не здійснив перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, останній був змушений, з метою ефективного захисту своїх прав і законних інтересів, звернутись до суду з даним позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 13 175,91 грн. за вирахуванням франшизи та 72,56 грн. 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пункт 38.1.1. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Так, потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена (правова позиція Верховного Суду у справі № 910/2286/16 від 01 лютого 2018 року).

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів ст. 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2018 року по справі №910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №910/2603/17).

Відтак, у силу приписів ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором добровільного страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі (відповідачу у справі) у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ИЖ реєстраційний номер НОМЕР_2 застраховано у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АМ/4542914.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ИЖ реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортним засобом автомобілем ИЖ реєстраційний номер НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що дана особа керувала вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Отже, страховик (акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Вищого господарського суду України від 15 січня 2013 року у справі №5011-72/9778-2012, від 30 січня 2013 року у справі №5011-35/11156-2012, від 13 травня 2013 року у справі №5011-50/17051-2012, від 14 травня 2013 року у справі №5011-50/17049-2012, від 30 липня 2013 року у справі №910/3655/13 та інших.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування.

Стаття 22 Закону України "Про обов`язкове страхування" є загальною та констатує обов`язок страховика здійснити відшкодування шкоди оціненої у визначену даним Законом порядку за усіма видами страхових випадків. Сам же порядок визначається статтями 23-31 Закону України "Про обов`язкове страхування" для кожного окремого страхового випадку. Що ж стосується статті 29, яка регламентує виплату за пошкоджений автомобіль, то у ній прямо вказано, що страховик відшкодовує саме вартість відновлювального ремонту.

Отже, остаточну вартість відновлювального ремонту може визначити в тому числі і виконавець робіт працівники СТО, які і ремонтують авто. Викладене збігається із правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 15 квітня 2015 року зі справи № 3-50гс15.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Знос не враховується для нових машин, і для автомобілів, термін експлуатації яких не перевищує п`яти (авто виробництва країн СНД) або семи років (для інших країн виробників).

Пунктом 9.3. Договору добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" № 032008/4615/0000001 від 25 липня 2018 року на транспортний засіб Skoda Octavia 7 реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначено, що розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції СТО із застосуванням цін на запасні частини, у тому числі з альтернативних джерел присутніх на ринку України, та вартості нормо-години СТО за вибором Страховика, а також рекомендованих виробником ТЗ нормативів трудомісткості ремонтних робіт («СТО за вибором Страховика»).

Як свідчать матеріали справи, 14 листопада 2016 року між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" та дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Харків» укладено договір № 14112016 на виконання робіт по ремонту транспортних засобів та додаткові угоди до договору № 1, 2, 3, 4, за умовами якого, виконавець за замовлення замовника виконує роботи з відновлювального ремонту транспортних засобів, що належать юридичним і фізичним особам (далі страхувальники), які застраховані у замовника за відповідними договорами страхування, укладеними між власником транспортного засобу та замовником.

В рамках даної господарської угоди, позивачем надано згоду дочірньому підприємству «Автотрейдінг-Харків» на списання грошових коштів з суми авансового платежу в розмірі 15 175,91 грн. на ремонт застрахованого автомобіля на підставі виставленого останнім рахунку-фактури № АХО-001402 від 19 лютого 2019 року.

Тобто, страхувальником визначений розмір страхового відшкодування транспортного засобу Skoda Octavia 7 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі документів ремонтного підприємства за методикою «СТО за вибором Страховика», за умовами якого коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля, не підлягає застосуванню.

Для досудового врегулювання спору мирним шляхом позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування вих. № 2251 від 10 квітня 2019 року на суму 15 175,91 грн., отримана останнім 02 травня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером № 017.

Відповідач вимогу не виконав, відповіді не надав.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність особи, що керувала транспортним засобом ИЖ реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 004542914 (діючий поліс на 09 лютого 2019 року).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100000,00 грн. та франшизу у розмірі 2 000,00 грн.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Враховуючи положення абз. 2 ч. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування складає: 15 175, 91 грн. (вартість ремонту) - 2 000,00 грн. (франшиза) = 13 175,91 грн.

Оскільки відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Skoda Octavia 7 реєстраційний номер НОМЕР_1 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України заявив до стягнення 3% річних у сумі 72,56 грн., нараховантх за період з 03 серпня 2019 року по 08 жовтня 2019 року.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Оскільки правові відносини, що виникли між сторонами зі сплати страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, то позивачем правомірно заявлено до стягнення 3% річних.

З урахуванням п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач здійснює розрахунок 3% річних з наступної дати від дня спливу 90 строку отримання відповідачем повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (02 травня 2019 року).

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 72,56 грн.

Здійснивши перерахунок 3 % річних, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 72,56 грн. підлягають задоволенню повністю.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8, індифікаційний код 30035289) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А, індифікаційний код 20033533) 13 175,91 грн. страхового відшкодування, 72,56 грн. 3% річних. та 1 921,00 грн. витрати зі сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 02 "грудня" 2019 р.

Суддя Н.В. Калініченко