ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Справа № 918/555/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Василишин А.Р. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 12.08.2019 р. у справі №918/555/18 (суддя Бережнюк В.В.)

за заявою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про виправлення описок, допущених у рішенні Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018р. у справі №918/555/18 та про роз`яснення вказаного судового рішення

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

про визнання недійсним правочину

за участю представників сторін:

позивача - Родіна Т.М.;

відповідача - Янкевич Л.Д.;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою про виправлення описок, допущених в рішенні Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у даній справі та про роз`яснення даного судового рішення.

В частині виправлення описок заява мотивована тим, що у рішенні суду договір №141 та договір № 14/1290/04 зазначаються, як "договір від 24.03.2005 р. (в редакції від 01.10.2014 року) №141 та договір від 01.10.2004 р. (в редакції від 01.10.2014 р.) №14/1290/04".

Однак, як вказує заявник, договір від 24.03.2005 р. №141 змінено рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 р. у справі № 910/12806/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р. Також договір від 01.10.2004 р. №14/1290/04 змінено рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2014 р. у справі № 910/12807/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р.

В частині заяви про роз`яснення рішення заявник вказує, що позивач позбавлений можливості виконати належним чином вказане рішення суду, оскільки заява, яка була предметом розгляду у справі №918/555/18, не містить всієї необхідної інформації для відображення зарахування в бухгалтерському обліку компанії, про що позивач неодноразово заявляв в суді. Так, заява відповідача не містить інформацію за який період та з яких сум складається дебіторська та кредиторська заборгованості, що повинні зараховуватись. Згідно з ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку будь-яких господарських операцій є первинні документи. Спірна заява не висвітлює всі необхідні аспекти визначені законодавцем, тобто не містить всіх необхідних елементів і не може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку підприємства відповідної операції.

Позивач зазначає, що в заяві АТ "Рівнегаз" відсутня будь-яка інформація про період виникнення заборгованості, яка б надала можливість відобразити операції. Відповідно до умов договору від 01.10.2004 р. №14/1291/04 та умов договорів №14/1290/04 в редакції рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р. у справі №910/12807/14 та №141 в редакції рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 р. у справі № 910/12806/14 розмір заборгованості сторін нараховується щомісяця, а зобов`язання щодо оплати виникає за кожен квартал окремо. У зв`язку з цим заборгованість за вказаними договорами обліковується за кожен місяць окремо.

Таким чином, позивачу необхідно здійснити відповідні дії в бухгалтерському обліку стосовно кожного періоду виникнення заборгованості окремо. Ухвалюючи рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у справі №918/555/18, судом не було визначено з яких саме сум складається дебіторська та кредиторська заборгованість, що повинні зараховуватись.

Також зауважує, що за результатами розгляду справи №918/555/18 судом не було встановлено розмір дебіторської та кредиторської заборгованості по відповідним періодам за які нараховуються зобов`язання, а в заяві дана інформація відсутня. Позивач позбавлений можливості належним чином виконати рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у справі № 918/555/18 з дотриманням вимог ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та підзаконних нормативних актів, що регламентують ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності суб`єктами господарювання.

Враховуючи викладене, позивач просить роз`яснити зміст та порядок виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у справі №918/555/18.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.08.2019 р. у справі №918/555/18 в задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, дійшов висновку, що судове рішення не містить описок та арифметичних помилок, а інформація, яку позивач вважає описками суду, подана сторонами до матеріалів справи, тому відмовив в задоволенні заяви в цій частині. В частині вимоги заяви про роз`яснення змісту та порядку виконання судового рішення, то суд першої інстанції вказав, що воно не є тим процесуальним документом, який у подальшому підлягає примусовому виконанню, оскільки на виконання цього судового рішення не буде виданий наказ (як виконавчий документ), та рішення про відмову у задоволенні позову не пред`являються до органів державної виконавчої служби для вчинення виконавчих дій, відтак відмовив в задоволенні заяви в цій частині.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задоволити вимоги заяви.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що в рішенні Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у справі №918/555/18 допущено суттєву описку. Так, в рішенні суду договір №141 та договір № 14/1290/04 зазначаються, як "договір від 24.03.2005 року (в редакції від 01.10.2014 року) №141 та договір від 01.10.2004 року (в редакції від 01.10.2014 року) №14/1290/04". Однак, договір від 24.03.2005 року №141 змінено рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 р. у справі №910/12806/14 (в редакції від 06.06.2014 р.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р. Договір від 01.10.2004 р. №14/1290/04 змінено рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2014 р. у справі № 910/12807/14 (в редакції від 06.06.2014 р.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. Таким чином, не існує редакції договорів №141 та №14/1290/04 саме від 01.10.2014 р.

Скаржник зазначає, що договір від 24.03.2005 р. №141 змінено рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 р. у справі № 910/12806/14 (в редакції від 06.06.2014 р.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р., а договір від 01.10.2004 р. №14/1290/04 змінено рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2014 р. у справі № 910/12807/14 (в редакції від 06.06.2014 р.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р.

Таким чином, зазначені обставини не потребують нового доведення, а посилання суду першої інстанції на те, що судове рішення у справі №918/555/18 не містить описок, оскільки відомості, які викладені у тексті судового рішення стосовно редакцій згаданих договорів не є описками, які вчинив суд, а є інформацією, що подана учасниками справи, - спростовується матеріалами справи №918/555/18 та прийнятими рішеннями у справах №910/12807/14, №910/12806/14, відповідно до яких чітко прописано нову редакцію договорів №141 та №14/1290/04 , а саме редакцію від 06.06.2014 р.

Крім того,не погоджується з ухвалою суду в частині відмови у роз"ясненні рішення суду з тих підстав,що судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення питання щодо поданої Компанією заяви. При цьому посилається , що в зв`язку з залишенням в силі рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 у справі № 918/555/18 Позивач зобов`язаний відобразити в бухгалтерському обліку господарську операцію щодо зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до заяви АТ «Рівнегаз» від 04.07.2018 № Ю /01/2-СЛ-3478-0718. Однак Позивач позбавлений можливості провести зарахування зустрічних однорідних вимог по Заяві, оскільки Заява, яка була предметом розгляду у справі №918/555/18, не містить всієї необхідної інформації для відображення зарахування в бухгалтерському обліку Компанії, про що Позивач неодноразово заявляв в суді(зокрема, не містить інформацію, за який період та з яких сум складається дебіторська та кредиторська заборгованості, що повинні зараховуватись, а судом це встановлено не було).

В зв`язку з зазначеним, на даний час Позивач позбавлений можливості належним чином провести взаєморозрахунки за спірною Заявою з дотриманням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підзаконних нормативних акгів, що регламентують ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності суб`єктами господарювання. Рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 у справі №918/555/18 повинно відповідати вимогам принципу юридичної визначеності, що є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду, відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 28.10.2019 р. об 11:00 год.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 р. № 01-04/989 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі - Гудак А.В. у період з 23.10.2019 р. по 05.11.2019 р. включно, відповідно до статті 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну суддів-членів колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г., суддя Василишин А.Р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2019р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 14.11.2019 р. о 15:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 28.11.2019 р. о 14:30 год.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 р. № 01-04/1063 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі - Петухова М.Г., відповідно до статті 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2019р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" надіслало до суду письмові пояснення щодо обставин справи (вх. № 32792/19 від 26.09.2019 р., вх. № 32792/19 від 01.10.2019 р., вх. № 35841/19 від 28.10.2019 р.), в яких скаржник зазначає, що розглядаючи справу №918/556/18 Верховний Суд, погоджуючись з його позицією, вказав про необхідність визначення чіткого періоду виникнення зобов`язання, які зараховуються. Встановлення такої інформації є необхідною умовою, як для розгляду справи судом по суті, так і для подальшого виконання рішення суду, яке винесене за результатами розгляду такого спору. Позивач вказує, що оскільки рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у справі № 918/555/18 містить недоліки, які унеможливлюють його виконання, а також описки, про які зазначено в заяві, його вимоги підлягають задоволенню.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 34094/19 від 09.10.2019 р.), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що твердження апелянта, що неможливо достовірно визначити за який період та з яких сум складається розмір дебіторської та кредиторської заборгованості є надуманим та ніяким чином не може впливати на виконання рішення у даній справі.

Відповідач зазначає, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у справі № 918/555/18 - у позові відмовлено. Відповідно останнє - не є тим процесуальним документом, який у подальшому підлягає примусовому виконанню, оскільки на виконання цього судового рішення не буде виданий наказ (як виконавчий документ), та рішення про відмову у задоволенні позову не пред`являються до органів державної виконавчої служби для вчинення виконавчих дій. Відповідач звертає увагу суду, що судове рішення не містить описок та арифметичних помилок, а інформація, яку позивач вважає описками суду, подана сторонами до матеріалів справи. Відтак, вимоги, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

В судових засіданнях представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та задоволити заяву.

Представник відповідача в судових засіданнях заперечив доводи апеляційної скарги, вважає ухвалу законною та обґрунтовано, тому просить залишити її без змін.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Судова колегія апеляційного суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, заслухавши пояснення учасників справи, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" про визнання недійсним правочину - заяви № RV01.2-СЛ-3478-0718 від 04.07.2018 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р., залишеним без змін Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 р. та постановою Верховного Суду від 05.06.2019 р. у даній справі в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що заявляючи позов про визнання недійсним правочину - заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №RV01.2-СЛ-3478-0718 від 04.07.2018 р., позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настанням відповідних наслідків.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою про виправлення описок, допущених в рішенні Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у даній справі, та про роз`яснення даного судового рішення.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.08.2019 р. у справі №918/555/18 в задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, дійшов висновку, що судове рішення не містить описок та арифметичних помилок, а інформація, яку позивач вважає описками суду, подана сторонами до матеріалів справи, тому відмовив в задоволенні заяви в цій частині. В частині вимоги заяви про роз`яснення змісту та порядку виконання судового рішення, то суд першої інстанції вказав, що воно не є тим процесуальним документом, який у подальшому підлягає примусовому виконанню, оскільки на виконання цього судового рішення не буде виданий наказ (як виконавчий документ), та рішення про відмову у задоволенні позову не пред`являються до органів державної виконавчої служби для вчинення виконавчих дій, відтак відмовив в задоволенні заяви в цій частині.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 243 ГПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Заява про внесення виправлень розглядається протягом десяти днів після її надходження.

Ухвала про внесення виправлень надсилається всім особам, яким видавалося чи надсилалося судове рішення, що містить описки чи арифметичні помилки.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту рішення), які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Отже, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Разом з тим, згідно вимогами ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються:

фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;

норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що опискою є зроблена судом механічна, граматична помилка, тобто пропуск літери, цифри, їх перестановка, помилка у правописі, у розділових знаках тощо.

Як встановлено апеляційним судом, у процесі написання повного тексту рішення від 11.12.2018 р. у справі №918/555/18 у ньому зазначено: "договір від 24.03.2005 року (в редакції від 01.10.2014 року) №141 та договір від 01.10.2004 року (в редакції від 01.10.2014 року) №14/1290/04".

Разом з тим, суд звертає увагу, що відомості щодо редакції договорів №141 та №14/1290/04 - від 01.10.2014 року, відображені позивачем у тексті позовної заяви від 15.08.2018 р., відповідачем у відзиві від 13.09.2018 р., також у тексті заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 04.07.2018 р., крім того озвучувалася у судових засіданнях представниками сторін (про що свідчить звукозапис судових засідань).

Тобто, відомості які викладені у тексті судового рішення стосовно редакцій згаданих вище договорів, не є описками, які вчинив суд, а є інформацією, що подана учасниками справи та міститься у її матеріалах. Під час виготовлення повного тексту рішення суд виклав зміст документу, який був оспорений у даній справі - заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 04.07.2018 р. Остання й містить покликання на редакцію договорів №141 та №14/1290/04 - від 01.10.2014 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви позивача в частині виправлення описки в рішенні Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р., оскільки підстави для виправлення описки, визначені ст. 243 ГПК України відсутні.

При цьому, колегія суддів враховує, що рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у даній справі залишено без змін, що підтверджується постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 р. та постановою Верховного Суду від 05.06.2019 р.

Щодо заяви позивача в частині роз`яснення рішенні Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Виходячи зі змісту статті 245 ГПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Роз`яснення рішення, ухвали - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта, викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі.

Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Обґрунтовуючи заяву в частині роз`яснення рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у даній справі, заявник посилається на те, що він позбавлений можливості виконати належним чином вказане рішення суду, оскільки заява, яка була предметом розгляду у цій справі не містить всієї необхідної інформації для відображення зарахування в бухгалтерському обліку, а саме за який період та з яких сум складається дебіторська та кредиторська заборгованості.

Отже, звертаючись до суду з заявою про роз`яснення рішення суду, заявник не просив суд викласти судовий акт у більш ясній та зрозумілій формі, а просив роз`яснити спосіб та порядок його виконання, що не є роз`ясненням судового рішення за своєю суттю.

Відповідне питання не може бути вирішено в порядку ст. 245 ГПК України.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги те, що заява позивача фактично зводиться до необхідності надання судом пояснень щодо змісту заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 04.07.2018 р., однак суд не наділений повноваженнями надавати роз`яснення стосовно змісту документу, який складений іншою юридичною особою та вирішувати питання щодо підстав та порядку відображення в бухгалтерському обліку підприємства відповідної операції по цьому документу.

При цьому, суд враховує, що предметом спору у даній справі було визнання недійсним правочину - заяви від 04.07.2018 р. № RV01.2-СЛ-3478-0718 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, тобто, вирішуючи спір, суд встановлював наявність або відсутність підстав для визнання даного правочину недійсним. В свою чергу, стягнення заборгованості, її розміри та періоди нарахування не були предметом розгляду у даній справі.

Отже, не підлягають роз`ясненню питання, які не стосуються предмета спору, що виник між сторонами у справі, а лише вказують на ту чи іншу дію, вчинену учасниками справи, чи прийняту судом у межах наданих йому повноважень.

Окрім того, колегія суддів вказує, що у відповідності до ч. 2 ст. 245 ГПК України, роз`ясненню підлягають лише ті рішення, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України "Про виконавче провадження", водночас, рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у даній справі, щодо якої заявником порушено питання про роз`яснення, не належить до рішень, які підлягають виконанню, оскільки даним рішенням було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відповідна правова позиція викладена також в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09.07.2018 р. у справі № 911/2050/16.

Окрім того, до повноважень суду не входить надання консультацій і роз`яснень правових питань щодо порядку виконання судового рішення (постанова Верховного Суду КГС у справі №910/10916/16 від 16.11.2018 р.).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заява позивача в частині роз`яснення рішення Господарського суду Рівненської області від 11.12.2018 р. у даній справі не підлягає задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала місцевого господарського суду відповідає вимогам чинного законодавства, тому відсутні підстави для її скасування за наведених у апеляційній скарзі мотивів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу Господарського суду Рівненської області від 12.08.2019 р. у справі №918/555/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 12.08.2019 р. у справі №918/555/18 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови виготовлено 02 грудня 2019 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.