ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 року м.Дніпро Справа № 34/5005/10374/2012

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Коваль Л.А.,

cекретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

Колошин Вадим Петрович, посвідчення №0331 від 15.09.1993 року, арбітражний керуючий;

від АТ «Укрсиббанк»: Міщанин Євген Вікторович, довіреність №21-1/128 від 03.01.2019 року, представник;

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мешковської Юлії Георгіївни на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2019 року у справі № 34/5005/10374/2012 (суддя Примак С.А.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАІН-ЮНІОН», м. Дніпро

до боржника Фізичної особи-підприємця Мешковської Юлії Георгіївни м. Дніпро

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2019 року у справі № 34/5005/10374/2012 задоволено скаргу ПАТ «УКРСИББАНК» №26-52-2138 від 18.11.2013 року з уточненнями від 09.02.2017 року та 02.04.2018 року.

Визнано недійсними результати аукціону, проведеного УР ТОВ ТК «ЮГОС» з продажу майна банкрута ФОП Мешковської Юлії Георгіївни, який відбувся 03.09.2013 року, а саме: двокімнатної квартири № 13, загальною площею 45,0 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, що розташована на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 6).

Визнано недійсним договір № 6-09-Лот 6 купівлі-продажу майна банкрута від 03.09.2013 року, укладений між ліквідатором Колошиним Вадимом Петровичем та громадянином ОСОБА_1 .

Скасовано Акт № 6 від 03.09.2013 року про передання права власності на куплене нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру № 13, загальною площею 45,0 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, що розташована на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та зобов`язано приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну вилучити запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності: 2346097; підстава виникнення права власності: свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство, серія та номер: 6632 від 03.09.2013 року; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5528147 від 03.09.2013 року, 14:13:12.

Скасовано державну реєстрацію іпотеки на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та зобов`язано приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну вилучити запис у державному реєстрі іпотек: номер запису про іпотеку: 18825340; Дата та час державної реєстрації: 02.02.2017 року, 12:54:29; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки, серія та номер: 784, виданий 02.02.2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33679850 від 02.02.2017 року, 12:55:17.

Скасовано державну реєстрацію обтяження на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та зобов`язано приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну вилучити запис у державному реєстрі обтяжень: номер запису про обтяження: 18824770; Дата та час реєстрації: 02.02.2017,12:40:22; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки, серія та номер: 784, виданий 02.02.2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33679372 від 02.02.2017 року 12:41:02.

Задоволено заяву АТ «УКРСИББАНК» від 22.05.2019 року.

Залишено без розгляду вимоги АТ «УКРСИББАНК» в частині п. 7 заяви АТ «УКРСИББАНК» № 26-52-2138 від 18.11.2013 року з уточненнями від 09.02.2017 року та 02.04.2018 року, а саме щодо скасування державної реєстрації права власності Шовкун Вікторії Вікторівни на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та зобов`язання державного реєстратора Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області вилучити запис про право власності: номер запису про право власності: 21829775; Дата та час реєстрації: 08.08.2017, 17:53:34; підстава виникнення права власності: ухвала, серія та номер: 175/4362/16-ц, видана 06.07.2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області; мирова угода, серія та номер б/н від 03.07.2017 року, видавник ОСОБА_1 та ОСОБА_2; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36572989 від 11.08.2017, 10:28:38. Власник: ОСОБА_2 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ПАТ «УКРСИББАНК» доведено, що реалізація майна банкрута - ФОП Мешковської Ю.Г. - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка перебувала у заставі Банку, проведена з порушенням вимог ч.ч.3,4 ст.71 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: Банк згоду на реалізацію заставного майна не надавав, переможець торгів ОСОБА_1 не сплатив грошові кошти за придбане майно, натомість, відбулося зарахування зустрічних вимог ОСОБА_1 до боржника, які включені до реєстру вимог кредиторів на підставі договору на утримання (виплата аліментів).

Суд зазначив, що вказаний договір визнано недійсним відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 року у справі №34/5005/10374/2012. Крім того, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2016 року визнано дії арбітражного керуючого Колошина Вадима Петровича при проведенні ліквідаційної процедури у справі №34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП Мешковської Ю.Г. незаконними.

Суд першої інстанції встановив, що 02.02.2017 року між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки № 784 від 02.02.2017 року. В Державну реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 115820376 від 01.03.2018 року містяться відомості щодо вказаного договору іпотеки.

В оскаржуваній ухвалі суд дійшов висновку, що:

- оскільки господарським судом встановлено наявність порушень при проведенні аукціону з продажу майна божника, скасуванню підлягають усі дії що були здійсненні з приводу двокімнатної квартири №13, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 32.9 кв.м., що розташована на першому поверху житлового будинку літ.Б-3, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір іпотеки № 784 від 02.02.2017 року;

- укладений між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) договір іпотеки є нікчемним, оскільки спрямований на незаконне заволодіння майном боржника;

- єдиним реальним способом захисту порушеного права банкрута та повернення його майна є визнання недійсними записів про право власності, створених внаслідок відчуження майна банкрута, з метою поновлення в державному реєстрі права власності та відомостей, що передували такому відчуженню.

Суд також зазначив, що згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо.

З метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів банкрута, суд вбачав наявність правових підстав для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно та зобов`язання приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну відповідні дії.

Також судом, з посиланням на п.5 Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013 року, спростовано доводи ФОП Мешковської Ю.Г. щодо застосування позовної давності.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що:

- зміст ухвали суду від 23.05.2019 року зводиться до того, що права заявника були порушені і вони підлягають судовому захисту шляхом скасування державної реєстрації права власності, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його державної реєстрації, однак таке твердження є не вірним з огляду на належність права власності на об`єкт нерухомості апелянту;

- судом першої інстанції було не вірно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права на предмет захисту прав, які не існують і відповідно не можуть бути порушені;

- скасуванням акту та договору купівлі-продажу, скасуванням державної реєстрації права власності, іпотеки та обтяження не поновлюються порушені права заявника, з огляду на перебування майна за рішенням суду у власності апелянта;

- факт визнання недійсними прилюдних торгів, можливо дає підстави для витребування майна у порядку ст. 388 Цивільного кодексу України, про що не було заявлено вимогу ПАТ «УКРСИББАНК».

Просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2019 року у справі №34/5005/10374/2012 в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ПАТ «УКРСИББАНК» №26-52-2138 від 18.11.2013 року (з уточненнями від 09.02.2017 року та 02.04.2018 року).

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УКРСИББАНК» вважає доводи скаржника безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Марченко Я.В. (ліквідатор) вважає, що апеляційна скарга є такою, що має бути залишена без задоволення, а ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2019 року залишена без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом апеляційної скарги апелянт не приводить конкретних доводів, які саме норми матеріального та процесуального права порушено судом при ухваленні оскаржуваного рішення. З огляду на наявні у справі докази та пояснення сторін, виходячи з заявлених АТ «УКРСИББАНК» вимог колегія суддів встановила наступне:

Справа про банкрутство ФОП Мешковської Ю.Г. перебуває на стадії ліквідації.

04.08.2016 року відповідно до ухвали господарського суду ліквідатором ФОП Мешковської Ю.Г. призначено арбітражного керуючого Марченко Яну Василівну (свідоцтво № 243 від 25.02.13 р.; 50069, м. Кривий Ріг, а/с 3514).

У даній справі представник АТ «УКРСИББАНК» подав до господарського суду скаргу (заяву) про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута - двокімнатної квартири № 13, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м. , що розташована на першому поверсі житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 .

В останній, уточненій редакції заяви від 03.04.2018 року заявник вказував, що реалізація майна банкрута в процедурі банкрутства проведена з порушеннями; ОСОБА_1 не став та не є добросовісним набувачем та власником вказаного майна, у зв`язку з чим будь-які дії щодо подальшого його відчуження є незаконними, тобто всі угоди є нікчемними в силу Закону.

Відповідно до п. 1.1. прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.8 ст.44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2013 року ліквідатором Колошиним В.П. на прилюдних торгах реалізовано нерухоме майно, а саме: квартира № 13 , загальною площею 45,0 кв .м. , житловою площею 32,9 кв.м., що розташована на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» продаж майна на аукціоні оформлюється договором купівлі-продажу, який укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів.

У разі, якщо переможець аукціону відмовився від негайної сплати запропонованої ним ціни та аукціон було поновлено, про це зазначається у протоколі (ч. 3 ст. 69 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Нормами ч. ч. 3, 4 ст. 71 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що протягом п`яти днів з дати підписання цього протоколу замовник аукціону надсилає переможцеві торгів пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу майна разом з проектом цього договору відповідно до поданої переможцем торгів пропозиції щодо встановлення ціни цього майна.

Переможець торгів повинен протягом п`яти днів з дня одержання проекту договору підписати його та перерахувати кошти за придбане майно на зазначений у протоколі номер банківського рахунка.

Якщо переможець аукціону не виконав обов`язку з негайної сплати ціни, відповідно до вимог цього Закону договір вважається розірваним, а аукціон негайно поновлюється з ціни, запропонованої попереднім учасником (ст. 72 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

З матеріалів справи вбачається, що переможцем прилюдних торгів став ОСОБА_1 .

03.09.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ліквідатора із заявою про зарахування боргу, в якій просив провести зарахування його зустрічних вимог до Фізичної особи-підприємця Мешковською Ю.Г. у рахунок сплати за об`єкт торгів на суму 897091,6 грн. (без урахування раніше сплаченого гарантійного внеску).

Судом встановлено, що грошові вимоги ОСОБА_1 до ФОП Мешковської Ю.Г. були включені до реєстру вимог кредиторів на підставі договору про утримання (виплата аліментів) від 09.02.2011 року, укладеного між Мешковською Ю.Г. та ОСОБА_1 та рішення від 13.06.2012 року, ухваленого третейським суддею (арбітром) Карчагіним С.В. у справі №20/10/12.

Вказаний договір визнаний недійсним ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 року по даній справі №34/5005/10374/2012, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 09.10.2014 року.

Всупереч наведеним вище нормам законодавства, переможець торгів не перерахував кошти за придбане майно, а придбання нерухомого майна відбулося на підставі зарахування ліквідатором зустрічних вимог.

Отже, в результаті реалізації майна боржника було задоволено частково вимоги кредитора першої черги - ОСОБА_1 в розмірі 992324,0 грн. При цьому, інші кредитори в результаті реалізації майна банкрута будь-яких коштів не отримали.

Особливу увагу колегія суддів звертає на те, що реалізоване на аукціоні майно було передано ФОП Мешковською Ю.Г. АТ «УКРСИББАНК» в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №0 від 27.02.2007 року на підставі договору іпотеки від 27.02.2007 року №0//2/3.

Згідно ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Нормами ч. 4 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує.

Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Судом встановлено, а апелянтом не спростовано, що надання згоди заставного кредитора - АТ «УКРСИББАНК» на реалізацію предмета забезпечення - двокімнатної квартири №13, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 32.9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 не надавалося.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2016 року, яка була залишена без змін судом апеляційної та касаційної інстанції, визнано дії арбітражного керуючого Колошина Вадима Петровича при проведенні ліквідаційної процедури у справі №34/5005/10374/2012 про банкрутство ФОП Мешковської Ю.Г. незаконними.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що необхідно визнати недійсними результати аукціону, проведеного УР ТОВ ТК «ЮГОС» з продажу майна банкрута ФОП Мешковської Ю.Г., який відбувся 03.09.2013 року - двокімнатної квартири №13, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 32.9 кв.м., що розташована на першому поверху житлового будинку літ.Б-3, за адресою: АДРЕСА_1.

З доданої до заяви АТ «УКРСИББАНК» Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 115820376 від 01.03.2018 року вбачається, що 02.02.2017 року між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки № 784 від 02.02.2017 року.

Нормами ст. 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Статтею ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України).

Враховуючи той факт, що господарським судом встановлено наявність порушень при проведенні аукціону з продажу майна божника, скасуванню підлягають усі дії що були здійсненні з приводу двокімнатної квартири №13, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 32.9 кв.м., що розташована на першому поверху житлового будинку літ.Б-3, за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, договір іпотеки № 784 від 02.02.2017 року, укладений між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) є нікчемним, оскільки спрямований на незаконне заволодіння майном боржника.

Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що єдиним реальним способом захисту порушеного права банкрута та повернення його майна в ліквідаційну масу є визнання недійсними записів про право власності, створених внаслідок відчуження майна банкрута, з метою поновлення в державному реєстрі права власності та відомостей, що передували такому відчуженню.

Згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт.

Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо.

Отже, суд вірно зазначив на наявність правових підстав для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та на необхідність зобов`язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну вилучити запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності: 2346097; підстава виникнення права власності: свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство, серія та номер: 6632 від 03.09.2013 року; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5528147 від 03.09.2013 року, 14:13:12; скасування державної реєстрації іпотеки на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та необхідність зобов`язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну вилучити запис у державному реєстрі іпотек: номер запису про іпотеку: 18825340; дата та час державної реєстрації: 02.02.2017 року, 12:54:29; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки, серія та номер: 784, виданий 02.02.2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33679850 від 02.02.2017 року, 12:55:17; скасування державної реєстрації обтяження на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та необхідність зобов`язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну вилучити запис у державному реєстрі обтяжень: номер запису про обтяження: 18824770; дата та час реєстрації: 02.02.2017 року,12:40:22; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки, серія та номер: 784, виданий 02.02.2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33679850 від 02.02.2017 року, 12:55:17.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч.6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, вимоги про скасування державної реєстрації права власності є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації.

Дані висновки суду кореспондуються із правовою позицією Великої Плати Верховного Суду, що викладена у постанові від 11.09.2018 року по справі №909/968/16

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне на спростування доводів апелянта також зазначити наступне:

Щодо того, що права заявника АТ «УКРСИББАНК» не були порушені, скаржник зазначав, що державна реєстрація права власності була скасована, інтереси учасників справи про банкрутство не були порушені.

Суд першої інстанції дослідив постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 року по справі №34/5005/10374/2012, в якій зазначено, що укладання договору від 01.09.2010 року між ОСОБА_1 та Мешковською Ю.Г . мало істотні негативні наслідки на проведення процедури банкрутства Фізичної особи - підприємця Мешковської Ю.Г. та порушення прав та законних інтересів учасників справи про банкрутство.

Щодо даної постанови колегія суддів звертає також увагу, що переглядаючи в касаційному порядку постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 року по справі №34/5005/10374/2012, Вищий господарський суд України в постанові від 09.10.2014 року зазначив на ту обставину, що ОСОБА_1 є батьком Мешковської Юлії Георгіївни , фізичної особи-підприємця, і є заінтересованою особою стосовно боржника.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені в рішенні суду, яке набрало законної сили, не потребують повторного доказування при вирішенні даного спору.

Крім того, визначальним при вирішенні даного спору є та обставина, що реалізація майна, що було предметом забезпечення Банку, проведена без його згоди, а придбання майна банкрута Шовкун Георгієм Павловичем на аукціоні відбулося у спосіб, не передбачений законом, шляхом «зарахування зустрічних вимог».

Щодо застосування строків позовної давності, то суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеним доводам ФОП Мешковської Ю.Г. щодо застосування позовної давності.

Рішення суду першої інстанції кореспондується з п.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

Висновок про те, що підстави для застосування строків позовної давності у даному випадку відсутні, є обґрунтованим та скаржником не спростованим.

В додаткових письмових поясненнях суду апеляційної інстанції від 06.09.2019 року скаржником зазначено, що оскаржуваною ухвалою прийнято рішення щодо прав та інтересів осіб, які не були залучені до участі у справі, а саме визнано недійсним договір №6-09-Лот 6 купівлі-продажу майна банкрута від 03.09.2013 року, який укладений між ліквідатором Колошиним Вадимом Петровичем та ОСОБА_1 , однак Колошина В.П. не було залучено до участі у справі, що позбавило його реалізувати надані законодавством процесуальні права.

Щодо вказаних доводів колегія суддів зазначає, що в силу норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) є суб`єктом незалежної професійної діяльності, і водночас з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника; ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) боржника.

Через арбітражного керуючого здійснюються відносини між сторонами, господарським судом та іншими учасниками у справі про банкрутство.

Як учасник провадження у справі про банкрутство, арбітражний керуючий набуває такого статусу лише після прийняття судом відповідного процесуального документа.

Відтак, саме з цього моменту арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) має право здійснювати свої повноваження, визначені вказаним Законом.

При цьому, ліквідатор у справі про банкрутство має самостійний статус як особа, що за рішенням суду зобов`язана належним чином виконувати свої повноваження в ході ліквідаційної процедури, зокрема ті, що направлені на формування ліквідаційної маси боржника.

Укладаючи оспорюваний договір, Колошин Вадим Петрович діяв від імені боржника, і його особисті права та інтереси, а також можливі наслідки визнання договору, результатів аукціону недійсними, для нього, як фізичної особи, відсутні.

При розгляді спору у справі приймала участь ліквідатор боржника Марченко Я. В., яка виклала суду правову позицію щодо спору.

Отже, ці доводи апелянта також необґрунтовані.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді його рішень міститься вказівка на те, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен аргумент заявника; ст. 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінювання, що є предметом регулювання, насамперед, національного законодавства та оцінювання національними судами (зокрема, рішення у справі «Суомінеен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97).

У п. 96 рішення у справі «Вагнер та J.M.W.L. проти Люксембургу» (Wagner and J.M.W.L. v. Luxembourg, №76240/01) та у п. 72 рішення у справі «Фабрі проти Франції» (Fabris v. France, №16754/08) ЄСПЛ підкреслив, що навіть якщо суди не зобов`язані викладати мотиви відмови стосовно кожного доводу сторін, вони не звільнені від обов`язку розглядати їх належним чином і надавати оцінку основним наданим доводам. Крім того, якщо ці доводи стосуються прав і свобод, що гарантовані Конвенцією і протоколами до неї, національні суди повинні розглядати їх в обов`язковому порядку і з особливою ретельністю, тому що йдеться про засади принципу субсидіарності.

На підставі викладеного колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що скаржник висновки оскаржуваного судового рішення не спростував. Апеляційна скарга не доведена та задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд покладаються на апелянта відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2019 року у справі № 34/5005/10374/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 09.12.2019 року.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Л.А. Коваль