Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/319/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О. В.

секретар судового засідання Михайлюк А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

вул. Лєскова, 90, м. Київ,1011;

представник позивача: адвокат Кунинець Н.Й.

вул. Матейка, 8, м. Львів,79007

до відповідача: Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ,76018

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ТОВ "БМУ-77"

вул. Сахарова, 34, офіс 205, м. Івано-Франківськ,76014

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державна Казначейська служба України

вул. Бастіонна, 60, м. Київ,01601

про визнання права власності на готівкові кошти в сумі 111835 грн та зобов"язання вчинити дії

учасники судового процесу:

від позивача: Кунинець Н.Й.;

від відповідача: Юрчук Ю.В.;

від третіх осіб: представники не з`явилися

ВСТАНОВИВ: Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання права власності на готівкові кошти в сумі 111835 грн, помилково зараховані на рахунок №002 УДКС в м.Івано-Франківську та зобов`язання Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області підготувати та подати відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення Акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" помилково перехованих коштів в сумі 111835 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при здійсненні платіжних доручень клієнта, внаслідок технічного збою, банк помилково здійснив переказ коштів на рахунок Головного управління ДКСУ в Івано-Франківській області з власного кореспондентського рахунку банку. Враховуючи те, що контролюючим органом, що здійснює адміністрування, у тому числі і контроль за справлянням надходжень бюджету, є Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, позивач звернувся до суду про визнання за ним права власності на помилково перераховані кошти, зобов"язання відповідача підготувати та подати висновки на повернення коштів посилаючись, як на правову підставу своїх вимог на норми ст.1212 ЦК України.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2019, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 13.05.2019.

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 13.05.2019, суд залучив до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ "БМУ-77" та Державну Казначейську службу України; відклав підготовче засідання на 03.06.2019.

03.06.2019 суд закрив провадження у даній справі, про що постановив відповідну ухвалу.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.09.2019 замінено відповідача у справі - Державну податкову інспекцію у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на його правонаступника - Головне управління ДФС в Івано-Франківській області; ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2019 у справі №909/319/19 скасовано, справу направлено для провадження розгляду до Господарського суду Івано-Франківської області.

Відповідно до витягу з Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2019, справу № 909/319/19 передано на розгляд судді Рочняк О.В.

За приписами ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Згідно з ухвалою господарського суду від 19.09.2019, суд постановив здійснювати розгляд справи зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначив на 16.10.2019, встановив відповідачу строк для надання заперечення та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державній Казначейській службі України - на письмові пояснення.

В матеріалах справи міститься відзив на позов (т.1, а.с.59-61), відповідь на відзив (т.1, а.с.83-85) та письмові пояснення третьої особи - ТОВ "БМУ-77" (т.1, а.с.90,91).

Відповідач не скористався передбаченим ГПК України правом на надання заперечення.

Письмові пояснення від Державної Казначейської служби України у встановлений судом строк, відповідно до ухвали суду від 19.09.2019 та згідно ст.179 ГПК України, до суду не надходили.

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2019, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.11.2019.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2019, у зв"язку з відрядженням, суд постановив змінити дату та час судового засідання з 12.11.2019 об 11:30 год. на 27.11.2019 на 12 год 00 хв.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Зазначила, що належним способом захисту для повернення помилково здійсненого банком переказу коштів на рахунок Головного управління ДКСУ в Івано-Франківській області з власного кореспондентського рахунку банку є заявлена вимога про визнання за позивачем права власності на помилково перераховані кошти та зобов"язання відповідача підготувати та подати висновки на повернення коштів.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому зазначив, що нормами Податкового кодексу України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиною підставою для подання висновку до органу казначейства є заява платника податків, що здійснив безпосередньо такий платіж, тобто, у спірному випадку - ТОВ "БМУ-77".

Представник від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ТОВ "БМУ-77" в судове засідання не з"явився, причин неявки представника третя особа не повідомила, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. 31.05.2019 подав суду письмові пояснення (вх.№9420/19) в яких зазначив, що помилково сплачені кошти є власністю банку та не знаходились на рахунку ТОВ "БМУ-77", а відтак останній не вправі звертатися з відповідною заявою про їх повернення.

Представник від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державна Казначейська служба України в судове засідання не з"явився, причин неявки представника третя особа не повідомила, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, письмових пояснень суду не надала.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

25.09.2018 при виконанні АТ "Райффайзен Банк Аваль" платіжних доручень ТОВ "БМУ-77": № 809 від 21.09.2018 на безготівковий переказ коштів в сумі 4065 грн на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Казначейській службі України, МФО 899998 з призначенням платежу "*;101;40348310; військовий збір за вересень 2018 року; № 810 від 21.09.2018 на безготівковий переказ коштів в сумі 59 020 грн на рахунок № НОМЕР_2 в Головному управлінні ДКСУ в Івано-Франківській області, МФО 836014 з призначенням платежу « 40348310:201: ЄСВ із зарплати за вересень 2018 року 22% "; № 811 від 21.09.2018 року на безготівковий переказ коштів в су мі 48 750грн на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в Казначейській службі України, МФО 899998 з призначенням платежу (*; 11010100; податок з доходів фізичних осіб із зарплати за вересень 2018 року", в програмному забезпеченні Банку відбувся технічний збій.

Платіжні доручення №809,810,811від 21.09.2018 містяться в матеріалах справи (т.1, а.с. 16-17).

Як зазначає позивач, внаслідок технічного збою, за вищевказаними платіжними дорученнями ТОВ "БМУ- 77", банк помилково двічі здійснив переказ коштів в сумі 4 065 грн на рахунок в Казначейській службі України МФО 899998, в сумі 59 020 грн на рахунок в Головному управлінні ДКСУ в Івано-Франківській області МФО 836014 та в су мі 48 750 грн., на рахунок в Казначейській службі України МФО 899998, а всього на загальну суму 111 835 грн, перший раз - за рахунок коштів ТОВ "БМУ-77", шляхом списання з його поточного рахунку № НОМЕР_4 в А`Г «Райффайзен Банк Аваль», а другий раз - за рахунок власних коштів банку з кореспондентського рахунку Банку №3901258 в Національному банку України, що використовується для технічного забезпечення роботи операційного дня Банку. Платежі, які відправлено з кореспондентського рахунку Банку № 3901258 за рахунок коштів Банку, були повністю ідентичними за своїми реквізитами платіжним дорученням № 809, 810 та 811 від 21.09.2018 поданими до Банку ТОВ "БМЗ -77".

Згідно пояснення щодо порядку здійснення міжбанківського переказу коштів та опису технічного збою, внаслідок якого відбувся помилковий платіж, вбачається, що такий технічний збій мав місце 25.09.2018 та підтверджується подвійне списання коштів з кореспондентського рахунку банку і зарахування їх отримувачу УДК в м. Івано-Франківську по платіжних дорученнях ТОВ "БМУ-77" на загальну суму 111835 грн.

28.09.2018 банк листом №159-2/956 звернувся до Державної казначейської служби України про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 111 835 грн по платежах ТОВ "БМУ-77" на протязі трьох днів від дати одержання повідомлення.

30.10.2018 Державна казначейська служба України листом №15-11/495-17753 підтвердила факт подвійного зарахування коштів за платіжним дорученням ТОВ "БМУ-77" №№809,810,811 від 21.09.2018 та відмовила в поверненні коштів банку, посилаючись на спеціальний порядок повернення коштів з бюджету згідно якого такі кошти, які помилково зараховані на рахунки, відкриті за балансовими рахунками 3111 "Надходження до загального фонду державного бюджету", 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між Державним і місцевим бюджетами", підлягають поверненню при отримання органами казначейства відповідних документів від органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету у відповідності до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787. А кошти, які помилково зараховані на рахунки, відкриті за балансовим рахунком №3719"Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов"язкового державного соціального страхування" відповідно до Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6, підлягають поверненню на підставі заяви платника про таке повернення, яка подається до органу ДФС України за місцем обліку помилково сплачених коштів у довільній формі із зазначенням суми та напряму повернення.

Листом від 16.11.2018 Головне управління ДФС України у м.Києві на звернення ГУ ДКСУ у м.Києві від 12.10.2018 № 05-08/3111-10904 повідомило, щодо подвійного зарахування коштів АТ " Райффайзен банк Аваль", то кошти сплачені платниками податків через АТ "Райффайзен банк Аваль" та відображені в інтегрованих картках платників. Повернення помилково зарахованих коштів згідно ПК України можливо лише за заявою платника податків.

Листом від 30.11.2018 Головне управління ДФС України у м.Києві повідомило АТ "Райффайзен банк Аваль", що на його лист від 16.11.2018 № 170-2/1126 щодо повернення помилково зарахованих коштів з єдиного внеску, що з огляду на ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне страхування" та Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та /або помилково сплачених коштів, повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення.

10.12.2018 банк звернувся з повідомленням №170-1/1308 про помилковий переказ коштів до ТОВ "БМУ-77" з проханням подати до органу ДФС заяву про повернення коштів банку з метою подальшого їх повернення банку.

Як вказує позивач, ТОВ "БМУ-77" в усному порядку повідомило банк про відмову звернення до органів ДФС з відповідною заявою, оскільки помилкові перекази останнім не ініціювалися, кошти у вказаних сумах були списані з рахунку лише один раз, а відтак відсутні підстави звернення про їх повернення.

28.01.2019 повідомленням про помилковий переказ та повернення помилково сплачених сум грошового зобов"язання за №170-1/80 банк звернувся до відповідача про повернення коштів в сумі 111835 грн разом з Повідомленнями про помилковий переказ №170-1/80/1 від 28.01.2019,№170-1/80/2 від 28.01.2019 та №170-1/80/3 від 28.01.2019 за формою згідно Додатку 20 до Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті".

07.03.2019 Головне управління ДФС України в Івано-Франківській області листом надало відповідь АТ "Райффайзен банк Аваль", та повідомило про відмову в поверненні коштів із зазначенням про те, що відповідно до ст.43 ПК України з заявою про повернення коштів має звертатися саме платник податків.

З реєстру неповернутих задвоєних переказів 25.09.2018 вбачається, що згідно платіжних доручень №№809,810,811 АТ "Райффайзен банк Аваль" було перераховано від імені платника ТОВ "БМУ-77" на рахунок отримувача-УДКСУ в м.Івано-Франківську 48750 грн та 4065грн, на рахунок отримувача - ДПІ в м.Івано-Франківську 59020 грн, всього коштів в сумі 111835 грн.

Згідно довідки №170-1/105 від 11.02.2019 АТ "Райффайзен банк Аваль" засвідчує, що 25.09.2018 в програмно-технічному комплексі АРМ-СЕП, який використовується АТ "Райффайзен банк Аваль" для здійснення міжбанківських переказів коштів, як за дорученням клієнтів банку, так і за зобов"язаннями банків, через систему електронних платежів Національного банку, відбувся технічний збій. Внаслідок даного технічного збою при відправленні файлів з платежами клієнтів банку через АРМ-СЕП до системи електронних платежів НБУ (СЕП НБУ) відбулося подвійне списання коштів з кореспондентського рахунку банку №3901258 в НБУ за одними і тими ж платіжними дорученнями клієнтів банку в кількості 4004платежів.

З виписки по рахунку ПАТ "Райффайзен банк Аваль"станом на 25.09.2018 вбачається рух коштів по рахунках банку та підтверджується перерахування з кореспондуючого рахунку коштів в сумі 4065 грн та 487550 грн отримувачу - Казначейство України, 59020 грн- ГУДКСУ в Івано-Франківській області.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно з п.1.24 ст.1 Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Стаття 35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначає, що неналежний отримувач зобов`язаний протягом трьох робочих днів від дати надходження повідомлення банку-порушника про здійснення помилкового переказу ініціювати переказ еквівалентної суми коштів банку-порушнику, за умови отримання повідомлення цього банку про здійснення помилкового переказу. У разі своєчасного повідомлення банком-порушником неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу та порушення неналежним отримувачем строку, встановленого пунктом 35.1 цієї статті, неналежний отримувач має повернути суму переказу, а також сплатити банку-порушнику пеню в розмірі 0,1 відсотка цієї суми за кожний день починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу. Спори між банком-порушником та неналежним отримувачем щодо помилкового переказу розглядаються у судовому порядку.

Постановою Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" N 22 від 21 січня 2004 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція).

Згідно з абз.1 п. 2.35 Інструкції(в редакції станом на дату перерахування коштів та звернення з вимогами про їх повернення) унормовано, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Одночасно банк, який помилково переказав кошти, зобов`язаний негайно надіслати повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про потребу повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення про помилковий переказ (далі в цій главі - повідомлення), яке надсилає банк неналежному отримувачу, наведена в додатку 20 до цієї Інструкції (п. 2.36 Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 25 вересня 2018 року третьою особою - ТОВ "БМУ-77" ініційовано переказ коштів у розмірі 111835 грн згідно платіжних доручень №№809,810,811, при виконанні якого, в програмному забезпечені позивача відбувся технічний збій, внаслідок чого, за вищевказаними платіжними дорученнями третьої особи банк помилково двічі здійснив переказ коштів в сумі 111835грн на рахунок відповідача, перший раз - за рахунок коштів третьої особи - ТОВ "БМУ-77" , другий раз - за рахунок власних коштів банку з кореспондентського рахунку банку в Національному банку України, що використовується для технічного забезпечення роботи операційного дня банку.

При цьому, банк неодноразово звертався до казначейської служби та податкового органу з приводу повернення помилково перерахованих коштів на рахунок банку.

Оскільки, кошти на рахунок банку не були повернуті, банк звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до преамбули "Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів" затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 (далі порядок № 787) цей Порядок розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України "Про судовий збір" та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 375.

Згідно п. 2, 3, 5 Порядку № 787 цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі). Дія цього Порядку не поширюється на операції з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи). Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року N 1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за N 1679/28124. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Згідно п. 1 "Порядок взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 N 1146 (далі порядок № 1146) цей Порядок регламентує взаємовідносини територіальних органів Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС) з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені за платежами, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, з метою належного виконання положень статей 43, 102 Податкового кодексу України, частини другої статті 45 та частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до термінів, визначених у Податковому кодексі України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 5-11 Порядку № 1146 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення. У заяві платник вказує суму і вид помилково та/або надміру сплаченого платежу та визначає напрям(и) перерахування коштів, що повертаються: на поточний рахунок платника податку в установі банку. Після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені (крім грошових зобов`язань та пені з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку. У разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує: висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку; два примірники реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку; три примірники реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цьогого Порядку. Контроль за прийняттям/передаванням висновків органи ДФС, місцеві фінансові органи, органи Казначейства здійснюють шляхом проставляння на відповідних примірниках Реєстрів відміток про надходження документів до установи у порядку, визначеному Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року N 1242 (із змінами). За платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства. За платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган ДФС у строк не пізніше ніж за дев`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, для погодження відповідному місцевому фінансовому органу. Відповідний місцевий фінансовий орган протягом двох робочих днів погоджує отримані висновки шляхом засвідчення підписом керівника місцевого фінансового органу, скріпленим гербовою печаткою, і не пізніше наступного робочого дня після погодження повертає їх згідно з реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, відповідному органу ДФС. Орган ДФС несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі висновку органу Казначейства для виконання. Якщо висновок підготовлено на частину вказаної у заяві суми, то у день його направлення до органу Казначейства орган ДФС направляє платнику письмове повідомлення з пропозицією щодо проведення звірення його стану розрахунків за відповідним платежем. Висновки реєструються органами Казначейства в Журналі обліку висновків, який ведеться в електронному вигляді, за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку. На підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у визначеному законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається, з вищезазначених норм порядків № 787 та № 1146, податковий орган, має право повертати помилково перераховані кошти лише за заявою платника податків і саме платнику податків, яким позивач у даному випадку не являється. А тому відмова відповідача повернути позивачу помилково сплачені кошти не суперечить порядкам № 787 та № 1146 і була здійснена в межах повноважень, наданих податковому органу чинним законодавством.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача підготувати та подати висновок про повернення банку коштів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивач зазначав ст. 1212 ЦК України, яка стосується повернення безпідставно набутих коштів та посилається на вказану статтю, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 1212 ГПК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже вказана стаття передбачає повернення безпідставним отримувачем майна його власнику.

Разом з тим, позивач просить зобов`язати відповідача підготувати та подати висновок про повернення коштів. Однак, такий спосіб захисту не охоплюється фабулою ст. 1212 ЦК України, а тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 111835грн на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки, така позовна вимога не заявлялась позивачем.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на грошові кошти у розмірі 111835 грн за позивачем.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено у ч.6 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положенням ст.20 Господарського кодексу України, в якій передбачено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Позивач просить визнати за ним право власності на грошові кошти, які через збій його системи були помилково перераховані на казначейський рахунок, тобто метою звернення до суду є саме повернення коштів позивачу, які безпідставно були перераховані відповідачу. При цьому, суд зазначає, що визнання за позивачем права власності на грошові кошти не відновить його порушеного права, яке полягає у позбавленні його грошових коштів у розмірі 111835 грн, оскільки не призведе до повернення йому вказаних грошових коштів.

Тобто, обраний позивачами спосіб захисту свого права шляхом визнання права власності на грошові кошти, не забезпечує реального захисту порушеного права власника коштів, тобто у будь-якому випадку не призведе до поновлення прав позивача, яке вони вважають порушеними внаслідок не повернення коштів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з нормами статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення (вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 № 911/1563/17).

Суд також враховує положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Разом з тим, власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Тобто саме ефективність способу захисту є основоположним принципом, який має враховуватись судом при ухваленні рішення.

З поданого позову вбачається, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не приведе до поновлення його порушеного права як власника коштів, оскільки, не призведе до повернення відповідачем безпідставно отриманих коштів позивачу і відповідно не призведе до поновлення чи захисту прав позивача. Суд відзначає, що належним способом захисту в даному випадку є позов про витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку ст. 1212 ГПК України.

З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, в позові слід відмовити повністю.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 165, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

у позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.12.2019

Суддя О.В. Рочняк