РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 м. Київ Справа № 910/13548/19

За позовом: фізичної особи-підприємця ЛЕМЕШОВОЇ ІРИНИ ЛЕОНІДІВНИ;

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ОРБІТА СЕРВІС";

про: стягнення 68.205,77 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Фізична особа-підприємець ЛЕМЕШЕВА ІРИНА ЛЕОНІДІВНА (далі - позивач) звернулася до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ОРБІТА СЕРВІС" (далі - відповідач) про стягнення 68.205,77 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором поставки товару від 16.05.2016 № 01/05, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 68.205,77 грн., з яких: 49.528,50 грн. - основна заборгованість,8.889,26 грн. - пеня, 4.952,85 грн. - штраф, 1.160,18 грн. - 3 % річних та 3.674,98 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13548/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням відсутності в матеріалах справи первинних документів, які свідчать про поставку товару.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки товару від 16.05.2016 № 01/05 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується на умовах, визначених Договором поставити та передати у власність відповідача товар, а відповідач зобов`язується прийняти товар на умовах, визначених Договором (п. 1.1 Договору).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами спору Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Позивач стверджує, що останнім здійснено на користь відповідача поставку товару, який відповідачем оплачений частково, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 49.528,50 грн. Вказану обставину позивач підтверджує актами звірки взаємних розрахунків станом на 12.06.2018 та на 22.05.2019.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору, на думку позивача, має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені в сумі 8.889,26 грн., штрафу в сумі 4.952,85 грн., а також вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1.160,18 грн. та інфляційних втрат в сумі 3.674,98 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

Відповідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Проте, при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що позивачем в обґрунтування позовних вимог не подано до суду жодного первинного документу, який підтверджує поставку позивачем товару на користь відповідача за укладеним між сторонами спору Договором.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведений факт поставки на користь відповідача товару, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 49.528,50 грн. задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 8.889,26 грн., штрафу в сумі 4.952,85 грн., 3 % річних в сумі 1.160,18 грн. та інфляційних втрат в сумі 3.674,98 грн. задоволенню не підлягають, оскільки є похідними вимогами від позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості, в задоволенні якої судом відмовлено.

Крім того, наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків від 12.06.2018 не містить відомостей про особу, яка його підписала з боку відповідача, підпис на копії нерозбірливий. Інший акт звірки взаєморозрахунків від 22.05.2019 взагалі не підписаний з боку відповідача, докази направлення акту на адресу відповідача відссутні.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац