УХВАЛА

м. Київ

02.12.2019Справа № 910/12207/19

Господарський суд м. Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши

позовну заяву Закритого акціонерного товариства "РТХ-Логістик" (115432, Росія, м. Москва, пр. Андропова, б. 18, корп. 1, кімната 41, приміщення XV)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП" (03189, м.Київ, вул. Вільямса Академіка, будинок 6-Д, офіс 43)

про стягнення суми боргу 9 523 000,00 російських рублів, що еквівалентно 3 616 740,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «РТХ-Логістик» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Монотранс Груп» про стягнення 9 523 000,00 російських рублів, що становить 3 616 740,17 грн.

Розглянувши позовну заяву, господарський суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам розділу III Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 відмовлено в задоволенні заяви Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик» про відстрочення від сплати судового збору, позовну заяву Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик» залишено без руху, встановлено позивачу шестиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 54 251,10 грн., уточнення прохальної частини позовної заяви із зазначенням сум заборгованості у національній валюті України - гривні, по кожному спірному договору окремо.

Так, відповідно до ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують:1) відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів; 2) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом 01.01.2019 встановлено у розмірі 1 921,00 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене, мінімальна ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1 921,00 грн.

Отже, при зверненні з позовом до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір в розмір 54 251,10 грн., виходячи із розміру заявлених позовних вимог - 3 616 740,17 грн.

Як встановлено судом в ухвалі Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 позивачем за подання позову не надано доказів сплати судового збору у вказаному розмірі. Натомість, подано клопотання про відстрочення від сплати судового збору за подання позову з посиланням на ст. 8 Закону України "Про судовий збір", в якому було відмовлено в ухвалі Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 та залишено позов без руху.

Відповідно до матеріалів справи, позивач Закрите акціонерне товариство "РТХ-Логістик" знаходиться за юридичною адресою: 115432, Росія, м. Москва, пр. Андропова, б. 18, корп. 1, кімната 41, приміщення XV.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 про залишення позову без руху було відправлено 12.09.2019 на зазначену юридичну адресу позивача: 115432, Росія, м. Москва, пр. Андропова, б. 18, корп. 1, кімната 41, приміщення XV (поштове рекомендоване відправлення №RR010926332UA).

Проте, станом на 02.12.2019 до Господарського суду м. Києва не надійшло поштове повідомлення №RR010926332UA про вручення ухвали суду уповноваженому представнику позивача.

Судом зроблено витяг з офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?barcode=RR010926332UA про відстеження рекомендованого поштового відправлення за № RR010926332UA, з якого вбачається останній запис 23.09.2019: «ТЕРМІНАЛ; Російська Федерація; надходження в установу обміну, що доставляє» та «чекає адресата в місці вручення» інші відомості про рекомендоване поштове відправлення за № RR010926332UA не містяться.

При цьому, суд застосовуючи положення ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суду з прав людини у справах "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 зазначає, що критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також, слід врахувати, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи наведені положення, суд зазначає, що позивач не був позбавлений права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 про залишення позову без руху, яка є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, враховуючи достатній час, який надано на відправлення поштового повідомлення закордон для вручення позивачу ухвали суду та час на усунення недоліків позовної заяви, а також враховуючи, що позивач мав можливість сам цікавитись провадженням у справі та ознайомитися з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень, при цьому останнім не виконано вимог ухвали Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 щодо надання відповідних доказів сплати судового збору та уточнення прохальної частини позовної заяви із зазначенням сум заборгованості у національній валюті України - гривні, по кожному спірному договору окремо.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, у встановлений судом строк, позивач не усунув зазначені недоліки, не надав суду витребувані докази, що є підставою для повернення позовної заяви в порядку ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно із ч.8 ст.174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву та додані до неї документи Закритому акціонерному товариству "РТХ-Логістик".

Додатки: - позовна заява та додані до неї документи на 164 аркушах.

Ухвала набирає законної сили 02.12.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л. Г. Пукшин