СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2019 р. Справа № 905/1226/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М. , суддя Чернота Л.Ф.

при секретарі Казаковій О.В.

за участі представників сторін:

позивача Курібло В.А., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3329 від 09.09.2009р.; договір про надання правової допомоги (витяг) №2018/01/20 від 20.01.18 р.,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційної скарги позивача (вх.3469) на рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2019 (суддя Харакоз К.С., повний текст складено 18.10.2019) у справі №905/1226/19

за позовом Приватної установи Санаторій Металург, м.Маріуполь, Донецька область,

до відповідача Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область,

про зобов`язання укласти договір оренди земельних ділянок,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватна установа Санаторій Металург, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради, про визнання укладеним договору оренди земельних ділянок площею 2,1022 га (кадастровий номер :02:009:0401); 1,1787 га (кадастровий номер :02:009:0402); 0,5623 га (кадастровий номер :02:009:0403); 0,3326 га (кадастровий номер :02:009:0404), розташованих за адресою: бульвар Приморський, 17 в Приморському районі м.Маріуполь.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником нежитлового приміщення за адресою: бульвар Приморський,17 в Приморському районі м.Маріуполя. Позивач посилається на те, що листом №09 від 02.04.2019 він звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване належне Приватній установі Санаторій Металург нерухоме майно. Однак, як зазначає позивач, відповідач безпідставно відмовив йому в укладенні договору, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач звернувся до суду із заявою від 17.07.2019 про зміну предмету позову (а.с.61), в якій просив зобов`язати Маріупольську міську раду Донецької області укласти договір оренди земельних ділянок: площею 2,1022 га (кадастровий номер :02:009:0401); 1,1787 га (кадастровий номер :02:009:0402); 0,5623 га (кадастровий номер :02:009:0403); 0,3326 га (кадастровий номер :02:009:0404), розташованих за адресою: бульвар Приморський, 17 в Приморському районі м.Маріуполь, з Приватною установою Санаторій Металург на умовах запропонованого позивачем проекту договору.

До заяви про зміну предмету позову позивач надав проект договору (а.с.62-64).

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.10.2019 у справі №905/1226/19 в позові відмовлено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.ст.124, 134 Земельного кодексу України, зазначив про те, що законодавством визначено певну процедуру отримання земельних ділянок в оренду, яка, зокрема, включає волевиявлення органу місцевого самоврядування, у даному випадку Маріупольської міської ради. При цьому, рішення міської ради з приводу відмови надання земельної ділянки в оренду та/або застосування певної процедури набуття права оренди (шляхом оформлення технічної документації чи проекту землеустрою) може бути визнано незаконним в судовому порядку (ч.10 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Місцевий господарський суд встановив, що позивач вже звертався до відповідача з приводу передачі йому в оренду земельних ділянок, на яких знаходяться належні йому об`єкти нерухомості, однак йому було відмовлено рішенням Маріупольської міської ради від 25.06.2018р. №7/32-2916; рішення є чинним та не скасоване в судовому порядку. Як зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано доказів його звернення до відповідача із дотриманням визначеної законодавством процедури отримання рішення органу місцевого самоврядування про надання в оренду спірних земельних ділянок після того, як йому було відмовлено рішенням від 25.06.2018р. №7/32-2916, та відповідно, відповідач не вирішував це питання в межах визначеної законодавством процедури.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що відмова відповідача в укладенні договору оренди землі є незаконною, однак, суд першої інстанції при прийняття оскаржуваного рішення ці обставини не врахував. Позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що в проекті договору неправильно зазначено цільове призначення земельної ділянки, оскільки вказаний в проекті договору вид цільового використання земельної ділянки (для діяльності санаторно-курортної організації) відповідає секції D 06 «Землі оздоровчого призначення» класифікації видів цільового призначення земель, затверджених наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548. Позивач вважає безпідставними та недоведеними посилання відповідача на те, що запропонований позивачем проект договору не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі». Крім того, позивач зазначає, що технічна документація на спірні земельні ділянки вже ним розроблялася, земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери, а тому, відсутня необхідність в отриманні у відповідача дозволу на розробку технічної документації.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідач в судове засідання 05.12.2019 не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції належним чином повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивачу - Приватній установі Санаторій Металург на праві власності належить нежиле приміщення за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, бульвар Приморський, буд.17, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 347909, виданим Маріупольською міською радою 12.10.2007 (а.с.17) та витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16267636 від 12.10.2007 року (а.с. 18), №18940444 від 23.05.2008 року (а.с.19).

19.04.2007 року між Приватною установою Санаторій Металург та Маріупольською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки (далі-договір) (а.с.20).

Відповідно до п.п.1.1, 2.1 договору, орендодавець, на підставі рішення Маріупольської міської ради від 20.02.2007 №5/9-1376, надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки: площею 2,1022 га (кадастровий номер :02:009:0401); 1,1787 га (кадастровий номер :02:009:0402); 0,5623 га (кадастровий номер :02:009:0403); 0,3326 га (кадастровий номер :02:009:0404), розташовані по бульвару Приморському, 17 у Приморському районі міста Маріуполя.

За умовами п.5.1 договору, земельні ділянки передаються в оренду з метою та за цільовим призначенням: для діяльності санаторно-курортної організації (медична реабілітація та профілактика захворювань).

За даними Державного земельного кадастру (витяги про нормативну грошову оцінку земельних ділянок №№ 5035, 5037, 5034, 5036 від 13.08.2019 року) земельні ділянки з кадастровими номерами :02:009:0401, :02:009:0402, :02:009:0403, :02:009:0404 належать до земель оздоровчого призначення. Цільове призначення земельних ділянок - для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів (а.с.82-85).

Договір укладено на 10 років до 20.02.2017 року (п.3.1 договору).

Також між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки від 23.10.2012, предметом якого є оренда земельних ділянок площею 2,9888 га та 2,3785 га, які знаходяться по бульвару Приморському, 17 в Приморському районі м.Маріуполя (а.с.27-28).

Вказаний договір укладено на 10 років до 21.08.2022 року (п.3.1 цього договору).

Спір за цим договором від 23.10.2012 між сторонами не існує.

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.11.2017 року у справі №905/2364/17 зобов`язано Приватну установу Санаторій Металург повернути Маріупольській міській раді за актом приймання-передачі земельні ділянки загальною площею 4,1758 га, розташовані за адресою: м. Маріуполь, бул. Приморський, 17, з кадастровими номерами: :02:009:0401 площею 2,1022 га, :02:009:0402 площею 1,1787 га, :02:009:0403 площею 0,5623 га, :02:009:0404 площею 0,3326 га.

В наведеному рішенні суд встановив, що договір оренди землі від 19.04.2017, укладений між Приватною установою Санаторій Металург та Маріупольською міською радою, припинив свою дію із закінченням строку, на який його було укладено; сторонами не укладалася додаткова угода про його поновлення; Приватна установа Санаторій Металург, в порушення умов договору оренди та ст.34 Закону України «Про оренду землі», не повернула орендодавцеві земельні ділянки після припинення дії договору оренди.

Вказане рішення суду не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили.

05.02.2018 позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради, із заявою на отримання «рішення міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поновлення права оренди земельної ділянки» (а.с.33).

25.06.2018 Маріупольською міською радою прийнято рішення №7/32-2916 (а.с.34), яким відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та поновленні строку оренди земельних ділянок (землі оздоровчого призначення) площею 2,1022га (кадастровий номер :02:009:0401), 1,1787га (кадастровий номер :02:009:0402), площею 0,5623га (кадастровий номер :02:009:0403), площею 0,3326га (кадастровий, номер :02:009:0404) для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів (медична реабілітація та профілактика захворювань) по бульвару Приморському, 17 в Приморському районі міста, Приватній установі Санаторій Металург.

Позивач звертався до господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради про зобов`язання укласти типовий договір оренди земельних ділянок: площею 2,1022га (кадастровий номер :02:009:0401), 1,1787га (кадастровий номер :02:009:0402), площею 0,5623га (кадастровий номер :02:009:0403), площею 0,3326га (кадастровий, номер :02:009:0404), розташованих за адресою: бульвар Приморський у Приморському районі м.Маріуполя.

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.12.2018 у справі №905/1634/18 в позові відмовлено (а.с.13).

В наведеному рішенні суд встановив, що Приватна установа Санаторій Металург фактично звернулася до Маріупольської міської ради не з заявою про укладення договору оренди земельних ділянок (право на оренду яких належить йому за приписами ст.120, абз.2 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України), а звернулася за продовженням строку договору оренди від 19.04.2007, зобов`язання за яким (строк дії якого) вже припинені та не можуть бути поновлені, навіть в порядку ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з листом №09 від 02.04.2019 з проханням до Маріупольської міської ради розглянути та підписати договори оренди на земельні ділянки за адресою: бульвар Приморський, 17, кадастровий номер :02:009:0401, кадастровий номер :02:009:0402, кадастровий номер :02:009:0403, кадастровий, номер :02:009:0404. До заяви позивач додав три примірника договору оренди землі для підписання (а.с. 35).

У відповідь, Маріупольська міська рада надала направила позивачу лист №26.6.3-28124-09 від 17.05.2019 (а.с.36-37), в якому повідомила про відсутність підстав для підписання договорів оренди земельних ділянок. При цьому, міська рада послалася на рішення Маріупольської міської ради від 25.06.2018р. №7/32-2916 про відмову в затвердженні технічної документації та поновленні строку оренди земельних ділянок та на рішення господарського суду Донецької області від 19.11.2017 року у справі №905/2364/17.

Вказані обставини стали підставо для звернення позивача до суду з цим позовом.

Судова колегія враховує.

Порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено статтею 377 Цивільного кодексу України, приписи якої кореспондуються зі статтею 120 Земельного кодексу України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 120 Земельного кодексу України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Отже, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання нежитлових приміщень, які належать позивачу, неможливе без відповідної земельної ділянки

Наведені вище правові норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Як свідчать матеріали справи, позивач є власником нежилого приміщення за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, бульвар Приморський, буд.17, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №347909, виданим Маріупольською міською радою 12.10.2007 (а.с.17) та витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16267636 від 12.10.2007 року (а.с. 18), №18940444 від 23.05.2008 року (а.с.19).

Таким чином, з моменту набуття права власності на нежиле приміщення у позивача виникло право одержати у користування земельну ділянку, яка є необхідною для експлуатації та обслуговування нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору оренди від 19.04.2007 у користуванні позивача знаходились земельні ділянки площею 2,1022 га (кадастровий номер :02:009:0401); 1,1787 га (кадастровий номер :02:009:0402); 0,5623 га (кадастровий номер :02:009:0403); 0,3326 га (кадастровий номер :02:009:0404), розташовані по бульвару Приморському, 17 у Приморському районі міста Маріуполя.

Земельні ділянки були надані в оренду позивачу для обслуговування нерухомого майна «згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» (п.2.2 договору).

Вказаний договір оренди припинив свою дію із закінченням строку, на який його було укладено, тобто, 20.02.2017.

Вказані обставини встановлені рішенням господарського суду Донецької області від 09.11.2017 року у справі №905/2364/17 (яке набрало законної сили) та є преюдиціальними для цієї справи в силу приписів ч.4 ст.75 ГПК України.

Разом із тим, матеріали справи, що розглядається, свідчать про те, що після прийняття вказаного рішення суду, позивач, з метою продовження договору оренди земельних ділянок від 19.04.2007, звертався до Маріупольської міської ради із відповідною заявою від 05.02.2018.

За результатами її розгляду, рішенням Маріупольської міської ради №7/32-2916 від 25.06.2018 (а.с.34), позивачу відмовлено в поновленні строку оренди земельних ділянок площею 2,1022га (кадастровий номер :02:009:0401), 1,1787га (кадастровий номер :02:009:0402), площею 0,5623га (кадастровий номер :02:009:0403), площею 0,3326га (кадастровий, номер :02:009:0404) по бульвару Приморському, 17 в Приморському районі міста.

Обставини щодо відмови Маріупольської міської ради в поновленні договору оренди земельної ділянки від 19.04.2007 були предметом розгляду господарського суду Донецької області під час розгляду справи №905/1634/18 за позовом Приватної установи «Санаторій «Металург» до Маріупольської міської ради про зобов`язання укласти типовий договір оренди спірних земельних ділянок.

В рішенні господарського суду Донецької області від 06.12.2018 у справі №905/1634/18 суд встановив, що Приватна установа Санаторій Металург фактично звернулася до Маріупольської міської ради не з заявою про укладення договору оренди земельних ділянок (право на оренду яких належить йому за приписами ст.120, абз.2 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України), а звернулася за продовження строку договору оренди від 19.04.2007, зобов`язання за яким (строк дії якого) вже припинені та не можуть бути поновлені, навіть в порядку ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Вказані обставини стали підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у справі №905/1634/18.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що правовідносини сторін за договором оренди від 19.04.2007 припинились, що підтверджено рішеннями судів у справах №905/2364/17 та №905/1634/18.

Отже, спірні земельні ділянки можуть бути надані позивачу в користування в порядку, встановленому чинним законодавством.

Стосовно порядку надання земельних ділянок в користування, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також мають бути врегульовані договором оренди землі (за змістом частини дев`ятої статті 93 Земельного кодексу України та частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до абзацу першого частини першої та частини другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом статті 144 Конституції України, статей 12, 122 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції, зокрема, міських рад належить вирішення питань про надання у користування земельних ділянок із земель комунальної власності відповідних територіальних громад.

Таким чином, вирішення питання про надання у користування спірних земельних ділянок комунальної власності, розташованих за адресою: бульвар Приморський у Приморському районі м.Маріуполя, належить до компетенції Маріупольської міської ради.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначено статтею 124 Земельного кодексу України, відповідно до частини першої якої, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування згідно з його повноваженнями.

За змістом частини 3 статті 124, частини 2 статті 134 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, юридичним особам, у власності яких перебувають об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що розташовані на цих земельних ділянках, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

За змістом ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією міської ради та здійснюється на пленарних засіданнях, за наслідками яких приймаються акти у формі рішень.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

З наведеного вбачається, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом укладення відповідного договору оренди.

Отже, прийняття уповноваженим органом місцевого самоврядування рішення про передачу в користування (оренду) земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, є необхідною умовою для передачі такої земельної ділянки в оренду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №32/563.

Таким чином, спірні земельні ділянки можуть надаватися в користування (оренду) власнику розташованого на них нерухомого майна (ПУ «Санаторій «Металург») у порядку, визначеному статтями 116, 124 Земельного кодексу України - на підставі рішення Маріупольської міської ради шляхом укладення відповідного договору оренди.

Рішенням Маріупольської міської ради №7/36-3186 від 24.10.2018 «Про затверджено перелік адміністративних послуг, які надаються через структурні підрозділи Департаменту адміністративних послуг міської ради» (а.с.86-95).

Серед вказаного переліку наявна послуга щодо отримання рішення міської ради щодо надання земельної ділянки, право власності на яку зареєстровано у встановленому законом порядку за міською радою, в оренду, при переході права власності на об`єкти нерухомого майна (п.23 вказаного переліку).

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача у встановленому законодавством порядку для отримання рішення органу місцевого самоврядування про надання в оренду спірних земельних ділянок.

Як свідчать матеріали справи, 02.04.2019 позивач звернувся до відповідача з листом №09, в якому просив розглянути та підписати договори оренди на земельні ділянки за адресою: бульвар Приморський, 17, кадастровий номер :02:009:0401, кадастровий номер :02:009:0402, кадастровий номер :02:009:0403, кадастровий, номер :02:009:0404. До заяви позивач додав три примірника договору оренди землі для підписання (а.с. 35).

У відповідь, Маріупольська міська рада надала направила позивачу лист №26.6.3-28124-09 від 17.05.2019 (а.с.36-37), в якому повідомила про відсутність підстав для підписання договорів оренди земельних ділянок.

Судова колегія зазначає, що відносини щодо передачі земельних ділянок в користування (оренду) із земель комунальної власності та укладення відповідних договорів оренди регулюються спеціальними нормами законодавства, закріпленими, зокрема, в Земельному кодексі України та Законі України «Про оренду землі».

Таким чином, позивач, маючи намір отримати в користування земельні ділянки, повинен керуватись спеціальними нормами Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», які регулюють порядок надання земельної ділянки в користування.

Зокрема, позивач повинен отримати у встановленому законодавством порядку відповідне рішення органу місцевого самоврядування.

При цьому, у разі прийняття Маріупольською міською радою рішення про відмову у наданні спірної земельної ділянки у користування або ж залишення відповідного клопотання без розгляду позивач, відповідно до п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, ч.15 ст.123 Земельного кодексу України, не позбавлений права оскаржити саме таку відмову або бездіяльність органу місцевого самоврядування до суду.

Натомість, направлення позивачем відповідачу проекту договору оренди для підписання, не свідчить про дотримання ним законодавчо визначеного порядку отримання земельної ділянки комунальної власності у користування, оскільки у даному випадку норми Господарського кодексу України, які визначають загальний порядок укладення господарських договорів, не застосовуються до спірних правовідносин сторін.

Колегія суддів враховує, що визнання укладеним договору оренди земельної ділянки за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про передачу цієї земельної ділянки в оренду є порушенням виключної компетенції органу місцевого самоврядування на розпорядження землями від імені народу України.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 04.12.2018 у справі №32/563.

В матеріалах справи відсутнє рішення Маріупольської міської ради про передачу спірних земельних ділянок в оренду позивачу.

Відсутність рішення відповідача про передачу позивачу в оренду земельних ділянок (тобто волевиявлення орендодавця на виникнення орендних земельних правовідносин), виключає можливість передачі цих земельних ділянок в оренду позивачу шляхом укладення з ним відповідного договору оренди.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду з цим позовом, позивач просив суд визнати укладеним договір оренди спірних земельних ділянок.

Проте, до позову не було додано проект договору, який позивач просив визнати укладеним.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подав заяву про зміну предмету позову (а.с.61), яка була прийнята судом.

У вказаній заяві позивач просив суд зобов`язати Маріупольську міську раду Донецької області укласти договір оренди земельних ділянок. До заяви позивач додав проект договору оренди землі.

Згідно з частиною першою статі 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а у частині першій статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед способів захисту, передбачених у статті 16 Цивільного кодексу України, не зазначено такого способу захисту як зобов`язання особи до укладення відповідних договорів.

Разом із тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків можна дійти висновку, що у разі відмови в укладенні договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 916/1134/18.

Отже, окрім висновків колегії суддів, вказаних вище, щодо недотримання позивачем встановленого законодавством порядку укладення договорів оренди земельних ділянок комунальної власності, обраний позивачем предмет позову (про зобов`язання укласти договір) не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Слід зазначити, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цій справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2019 року у справі №905/1226/19 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2019 року у справі №905/1226/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10.12.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя А.М. Білецька

Суддя Л.Ф. Чернота