РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Справа № 913/583/19
Провадження №7/913/583/19
Господарський суд Луганської області у складі:
судді Тацій О.В.,
за участю секретаря судового засідання Чигриної Є.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження господарську справу №913/583/19

про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 293 193,76 грн.,
Представники сторін справи:
від позивача - Єфременко О.О.,
від відповідача не з`явився,
Повноваження представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства «Теплосервіс Станично-Луганського району» про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 293 193,76 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він належним чином виконав свої зобов`язання за договором № 5150/1718-БО-20 постачання природного газу від 18.09.2017 року, а саме: поставив відповідачу (споживачу за договором) природний газ на загальну суму 10 953 629,10 грн., однак відповідач в порушення п. 6.1 договору не своєчасно виконав свої зобов`язання в частині внесення оплати за природний газ, внаслідок чого у позивача на підставі умов п. 8.2 договору та положень ч. 2 ст. 625 ЦК України виникло право на звернення з вимогою про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені у розмірі 164 011,31 грн., трьох відсотків річних з простроченої суми у розмірі 42 365,64 грн. та інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі 86 816,81 грн., що разом складає 293 193,76 грн.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 24.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №913/583/19, ухвалено справу №913/583/19, яка є справою незначної складності, визнати малозначною і здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Розгляд справи в судовому засіданні призначено на 12.11.2019 року о 10 годині 00 хвилин, в яке викликано учасників справи та їх представників.
11.11.2019 року представник позивача звернувся через канцелярію господарського суду Луганської області з клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження із викликом сторін, оскільки вважає, що дана справа з урахуванням її значення для сторони позивача, з огляду на предмет позовних вимог, ціну позову, питання, що входять до предмету дослідження та оцінки судом, об`єму законодавчої бази, яка регулює правовідносини між сторонами, обсяг доказів, що у свою чергу свідчить про її складність, має розглядатися за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 12.11.2019 року клопотання позивача позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено, ухвалено здійснювати розгляд справи №913/583/19 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі на 28.11.2019 року о 10 годині 10 хвилин, в яке викликано сторін по справі та їх представників.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.11.2019 року закрито підготовче провадження по справі № 913/583/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.12.2019 року о(об) 10 годині 05 хвилин.
Сторони по справі про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином у порядку ст. 120 ГПК України шляхом направлення копій ухвали суду від 28.11.2019 року за їх адресами рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Однак, відповідач по справі явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив та клопотань про розгляд справи за його відсутності не заявив.
У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Представник позивача у відкритому судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, на підтримку своїх вимог надав пояснення аналогічні викладеним у змісті заяв по суті справи.
Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області,
18.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Постачальник) та Комунальним підприємством «Теплосервіс Станично-Луганського району» (надалі Споживач) укладено договір № 5150/1718-БО-20 постачання природного газу, за яким постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).
Згідно умов п. 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України) (п. 1.3 договору).
В п. 2.1 договору сторони визначили, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно) природний газ обсягом до 1360 тис. куб. метрів.
У відповідності до п. 3.1 договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.
Згідно п. 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданного постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі.
Так, за п. 3.8 договору, споживач зобовязується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:
- підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі прородного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.
При цьому, постачальник не пізніше десятого числа місяця, настпуного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріпленим печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.
Розділом 5 договору визначена ціна природного газу.
Пунктом 5.2 договору встановлено, що ціна за 1000 куб. метрів газу за цим договором на дату його укладання становить 7 907,20 гривень, крім того, податок на додану вартість (ПДВ) 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488,64 грн.
Згідно з п. 5.4 договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.
У відповідності до п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до пп. 6 п. 7.2 договору, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленного природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
Розділом 8 договору сторони передбачили особливості відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за ним.
Пунктом 8.1 встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторонни несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
За умовами п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати, згідно п. 6.1 цього договору, він зобовязується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченного платежу за кожний день прострочення.
В розділі 12 договору сторони зазначили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 року до 31.03.2018 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
В подальшому, між сторонами було укладено додаткові угоди до договору постачання природного газу від 18.09.2017 року №5150/1718-БО-20, а саме:
- додаткову угоду №1 від 15.01.2018 року, якою, виклали п. 8.2 договору в наступній редакції:
«У разі прострочення споживачем оплати, згідно п. 6.1 цього договору, він зобовязується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченного платежу за кожний день прострочення.»;
- додаткову угоду №2 від 27.03.2018 року, якою, виклали п. 2.1 договору в наступній редакції:
«Постачальник передає споживачу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно) природний газ обсягом до 1218,611 тис. куб. метрів.»;
- додаткову угоду №3 від 02.04.2018 року, якою, доповнили п. 2.1 договору абзацом в наступній редакції:
«Постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 року по 31.05.2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 30 тис. куб. метрів.»,
а п. 12.1 договору виклали в такій редакції:
«Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 року до 31.05.2018 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.»
На виконання вказаних умов договору протягом жовтня 2017 року квітня 2018 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на суму 10 953 629,10 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 року на суму 444 220,18 грн., від 30.11.2017 року на суму 1 910 623,06 грн., від 31.12.2017 року на суму 1 618 012,38 грн., від 31.01.2018 року на суму 2 393 167,85 грн., від 28.02.2018 року на суму 2 350 345,62 грн., від 31.03.2018 року на суму 2 153 038,84 грн. та від 30.04.2018 року на суму 84 221,17 грн., підписаними представниками сторін.
Крім того, згідно довідки «Сальдо, Підприємство «Теплосервіс Станично-Луганського району КП»», за період з 01.10.2017 року по 31.05.2019 року дебет та кредит підприємства склали по 10 953 629,10 грн.
Однак, як вбачається з довідки «Операції за договором « 5150/1718-БО-20» Підприємство «Теплосервіс Станично-Луганського району КП» за період з 01.10.2017 року по 31.05.2019 року, складеної заступником головного бухгалтера Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», відповідач на відміну від позивача свої зобов`язання за договором в порушення п. 6.1 договору щодо своєчасного внесення оплати за природний газ виконував неналежним чином, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними ресурсами.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Так, факт поставки позивачем природного газу відповідачу за договором № 5150/1718-БО-20 постачання природного газу від 18.09.2017 року підтверджений матеріалами справи, в тому числі актами приймання-передачі природного газу на загальну суму 10 953 629,10 грн.
Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В п. 6.1 Договору сторони передбачили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично перееданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Проте, як було встановлено вище, відповідач здійснюв оплату отриманого природного газу з порушенням встановлених строків. При цьому, заперечень щодо фактів прострочення сплати вартості спожитого природного газу на протязі зазначеного періоду суду не надходило.
З`ясувавши вищевикладені обставини справи, суд вважає доцільним перейти до вирішення питання про стягнення з відповідача пені в сумі 164 011,31 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Статтею 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
В пункті 8.2 договору, викладеного додатковою угодою №1 від 15.01.2018 року, в новій редакції, сторони, зокрема, передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати, згідно п. 6.1 цього договору, він зобовязується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченного платежу за кожний день прострочення.
З наданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 164 011,31 грн., з яких:
- за заборгованість за поставлений у січні 2018 року газ за період з 27.02.2018 року по 12.03.2018 року 3 138,10 грн.;
за заборгованість за поставлений у лютому 2018 року газ за період з 27.03.2018 року по 22.05.2018 року 16 314,29 грн.;
- за заборгованість за поставлений у березні 2018 року газ за період з 26.04.2018 року по 25.10.2018 року 138 063,05 грн.
- за заборгованість за поставлений у квітні 2018 року газ за період з 26.05.2018 року по 25.11.2018 року 6 495,87 грн.;
При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси від 13.01.2015 № 85-VIII (набрав чинності з 07.02.2015) у редакції Закону України Про державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 № 928-VIII, метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.
Згідно з ч. 2 ст. 2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Законом України Про державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 № 928-VIII дію ст. 1 зупинено до завершення антитерористичної операції, яка у спірний період та на цей час триває.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 Про визначення гарантованих постачальників природного газу встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.
У пункті 5 статуту ПАТ НАК Нафтогаз України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.
Пунктом 6 статуту ПАТ НАК Нафтогаз України встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.
Законом України Про енергозбереження визначено, що: енергозбереження - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.
Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.
Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.
З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства ПАТ НАК Нафтогаз України є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.
Відповідно до ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги (в редакції, чинній на момент набрання чинності Закону від 13.01.2015 № 85-VIII) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 названого Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності відповідача КП «Теплосервіс Станично-Луганського району» є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
Водночас, відповідач здійснює свою господарську діяльність у смт. Станично-Луганська Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.
Відповідно до п. 6 Статуту ПАТ НАК Нафтогаз України предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом. Згідно п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 Про визначення гарантованих постачальників природного газу ПАТ НАК Нафтогаз України є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, він є постачальником енергоресурсу.
Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання (вироблення) відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ НАК Нафтогаз України є постачальником енергоресурсу, наведені вище положення Закону України від 13.01.2015 № 85-VIII розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору постачання природного газу № 5150/1718-БО-20 від 18.09.2017.
Аналогічна правова позиція викладена у постанови Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.
Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до завершення АТО.
Таким чином, нарахування позивачем пені за зобов`язаннями січня 2018 квітня 2018 року протирічить Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, а тому у цій частині вимог слід відмовити за необгрунтованістю.
Крім цього, статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Зважаючи на встановлені судом обставини справи, оскільки відповідачем несвоєчасно виконувались умови договору щодо оплати за отриманий природний газ, тому він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 42 365,64 грн., з яких:
- за зобов`язаннями січня 2018 року за поставлений газ з урахуванням оплат за період з 27.02.2018 року по 12.03.2018 року 615,32 грн.;
- за зобов`язаннями лютого 2018 року за поставлений газ з урахуванням оплат за період з 27.03.2018 року по 22.05.2018 року 3 198,88 грн.;
- за зобов`язаннями березня 2018 року за поставлений газ з урахуванням оплат за період з 26.04.2018 року по 26.03.2019 року 36 440,14 грн.;
- за зобов`язаннями квітня 2018 року за поставлений газ з урахуванням оплат за період з 26.05.2018 року по 26.03.2019 року 2 111,30 грн.
Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем та встановлено, що він є правильним, зробленим у відповідності до умов договору та даних первинних документів, з огляду на що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 42 365,64 грн. підлягає задоволенню повністю.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 86 816,81 грн.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур`єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
При здійсненні перевірки нарахування інфляційних втрат суд враховує положення п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», яким визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, інфляційні втрати, які позивач просить стягнути з відповідача:
- за зобов`язаннями за лютого 2018 року за період прострочення з 01.04.2018 року по 30.04.2018 року з урахуванням індексу інфляції складають 3 602,76 грн.;
- за зобов`язаннями за березня 2018 року за період прострочення з 01.05.2018 року по 28.02.2019 року з урахуванням індексів інфляції складають 77 516,20 грн.;
- за зобов`язаннями за квітня 2018 року за період прострочення з 01.06.2018 року по 28.02.2019 року з урахуванням індексів інфляції складають 5 697,85 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, заявлених позивачем у розмірі 86 816,81 грн., суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з 3% річних в сумі 42 365,64 грн. та інфляційних втрати в сумі 86 816,81 грн., що разом складає 129 182,45 грн.
Відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -
1. Позов Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Теплосервіс Станично-Луганського району» про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 293 193,76 грн. задовольнити частково.
3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Луганської області протягом двадцяти днів з дня його складення.

Судове рішення складено та підписано 10.12.2019 року.

Суддя О.В. Тацій