ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа №921/163/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

при секретарі судового засідання: Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Тернопільської області №05/2-286-19 від 12.08.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/3395/19 від 13.09.2019)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.07.2019 (суддя Гирила І.М., повний текст складено 22.07.2019)

у справі №921/163/19

за позовом: Заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури, м. Тернопіль, в інтересах держави в особі

1) Тернопільської обласної державної адміністрації, м. Тернопіль

2) Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, м. Тернопіль

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Наконечної Наталії Миколаївни, (надалі ФОП Наконечна Н.М.) м. Тернопіль

про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 3 488,18 грн, неустойки у розмірі 31 805,28 грн та повернення державного майна - частини нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль

за участю представників сторін:

від прокуратури: Яворський Я.Т. - прокурор

від позивача-1: не з'явилися

від позивача-2: Моравель В.Я. - представник (доручення №2-329/1.1 від 25.03.2019)

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави, в особі Тернопільської ОДА, Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської ОДА, до ФОП Наконечної Н.М. про зобов'язання повернути Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської ОДА частину нежитлового приміщення загальною площею 67,1 кв.м, вартість якого станом на 18.02.2019 згідно з експертною оцінкою складає 2 099 626 грн, що розташоване за адресою: вул. Кн. Острозького, 14, м. Тернопіль, шляхом підписання акта прийому-передачі та стягнення з відповідача на користь Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської ОДА 35 293,46 грн за користування частиною нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Князя Острозького, 14 в м. Тернополі, з яких: 3 488,18 грн - заборгованість по орендній платі, 31 805,28 грн - неустойка (з урахуванням зави про збільшення розміру позовних вимог а.с. 20-22 том ІІ).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.07.2019 у справі № 921/163/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про припинення дії договору та повідомлення про відсутність волевиявлення орендодавця на продовження орендних правовідносин. Враховуючи п.10.4 договору та ч.2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» суд дійшов висновку, що договір оренди нежитлових приміщень №3 від 05.06.2003 є пролонгованим. Зважаючи на встановлений судом факт пролонгації договору оренди, вимоги про стягнення з відповідача неустойки за період з червня 2018 року по квітень 2019 року в розмірі 31 805,28 грн, нарахованої у розмірі подвійної орендної плати, суд визнав безпідставними. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 3 488,18 грн, то така вимога, на думку суду, є необґрунтованою, оскільки факт наявності заборгованості по орендній платі спростовано копіями платіжних доручень, які містять вказівку на призначення платежу - орендна плата за конкретний період часу, починаючи з грудня 2009 року по червень 2018 року.

Не погоджуючись з даним рішенням, Заступник прокурора Тернопільської області подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема, скаржник стверджує, що орендар був вчасно та належним чином повідомлений про припинення дії договору внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, а нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями листів (заяв, повідомлень тощо) про припинення дії договорів оренди або ж пересвідчуватися в тому чи отримував орендар повідомлення (заяви тощо) про припинення дії договору, які надсилаються. Відтак, вважає, оскільки договір припинив свою дію, то орендар зобов'язаний повернути орендоване майно по акту приймання-передачі, чого останнім не було зроблено. Враховуючи, що відповідач використовує майно без належних правових підстав, йому було правомірно нараховано 31 805,28 грн неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення. Окрім того, апелянт не погоджується з висновком суду щодо необґрунтованості заявленої вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі, вважає, що ним подано достатньо доказів на підтвердження факту наявності заборгованості по орендній платі.

Прокурор в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Позивач-1 явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, надіслав клопотання про розгляд даної справи без його участі за наявними матеріалами у справі (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/6418/19 від 22.10.2019). У письмових поясненнях доводи апеляційної скарги підтримує повністю (зареєстровані в канцелярії суду за вх№01-04/6234/19 від 10.10.2019).

Представник позивача-2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю з підстав, викладених у поясненнях до апеляційної скарги (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/6235/19 від 10.10.2019).

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 26.11.2019 не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. У відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/6292/19 від 15.10.2019).

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

05.06.2003 між Головним управлінням сільського господарства і продовольства Тернопільської ОДА (правонаступником якого є - Департамент агропромислового розвитку Тернопільської ОДА) (орендодавець) та ПП Наконечною Н.М. (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень №3, згідно з умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державні нежитлові приміщення площею 67,1 кв.м, які знаходяться на балансі Головного управління сільського господарства і продовольства Тернопільської ОДА, вартість яких визначена відповідно до висновків про вартість приміщень, складених станом на 31.05.2003 і становить 34 920 грн. Приміщення знаходяться за адресою - вул. Князя Острозького, 14, і надаються для організації закладу торгівлі непродовольчими товарами (а.с. 27-28 том І).

У п. 2.1 договору визначено, що вступ орендаря в користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акта прийому-передачі вказаного майна. Передача майна в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається Головне управління сільського господарства і продовольства Тернопільської ОДА, а орендар користується ним протягом строку оренди.

У випадку розірвання договору оренди, закінчення терміну його дії та відмовою від його продовження, орендар зобов'язаний в 15-денний термін здати орендодавцеві орендоване майно в належному стані не гіршому, ніж на час його передачі в оренду, з урахуванням фізичного зносу даного майна, а орендодавець повинен прийняти вказане майно згідно з актом прийому-передачі об'єкта оренди. Майно вважається поверненим орендодавцеві з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі (п. 2.4 договору).

Орендна плата приміщень визначається на підставі Методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 за № 786 (із змінами та доповненнями, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України №699 від 18.05.1998, №75 від 19.01.2000) і складає 436,5 грн без ПДВ за базовий місяць (травень 2003). 50% від зазначеної суми перераховується орендарем орендодавцеві не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням індексу інфляції, а 50% - до держбюджету згідно з рахунками, виставленими орендодавцем. Нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, відповідно до Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України (п.3.1, п. 3.2 договору).

Відповідно до п.п. 5.1-5.3, 5.8 договору орендар зобов'язався використовувати орендоване приміщення у відповідності з його призначенням, визначеним умовами цього договору; своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату орендодавцю і держбюджету; в разі припинення договору оренди повернути орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду з урахуванням фізичного зносу; укласти з орендодавцем договір на часткове відшкодування та утримання орендованих приміщень.

Згідно з п. п. 6.2-6.3 договору орендар має право з дозволу орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, що зумовлює підвищення його вартості за рахунок власних коштів; передавати в суборенду орендоване майно.

Сторони в п. п. 10.1-10.2 договору погодили, що останній діє з 05.06.2003 до 05.06.2018 строком на п'ятнадцять років. Зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом 20 днів. Одностороння відмова від виконання договору та внесення змін не допускається.

Згідно з п. 10.4 договору в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Дія договору може бути припинена внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; достроково за згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря; загибелі об'єкту оренди; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участі орендаря) (п.10.6 договору).

05.06.2003 між сторонами було підписано акт приймання-передачі орендованого приміщення - вестибюлю загальною площею 67,1 кв.м за адресою: м. Тернопіль, вул. Князя Острозького, 14 (а.с. 29 том І).

18.08.2003 листом Головне управління сільського господарства і продовольства Тернопільської ОДА надало ПП Наконечній Н.М. дозвіл на проведення будівельно-монтажних робіт по облаштуванню приміщень у вестибюлі адмінбудинку по вул. Кн. Острозького, 14 для виставково-торгівельних цілей згідно договору №3 від 05.06.2003 за рахунок власних коштів орендаря (а.с. 31 том І).

02.06.2005 між сторонам правочину укладено угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди №3 від 05.06.2003, згідно з якою розділ 1 договору доповнено п. 1.3 щодо прав орендаря проводити таку діяльність: маркетингові послуги, послуги Інтернет-зв'язку, здача в оренду приміщень, які влаштовані внаслідок проведеної реконструкції за кошти орендаря; дизайнерські послуги (а.с. 32 том І).

30.05.2007 між Головним управлінням агропромислового розвитку облдержадміністрації та відповідачем укладено угоду №3 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №3 від 05.06.2003, згідно з якою внесено зміни до п. 3.1, зокрема, - «орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (із змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 за №1846), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (грудень 2006 року) - 754,27 грн. Орендна плата за перший місяць оренди (січень 2007 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (грудень 2006 року) на індекс інфляції за січень 2007 року» (а.с. 33-34 том І).

07.02.2013 між сторонами підписано додаткову угоду №7 про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень від 05.06.2003, відповідно до якої у зв'язку із зміною назви орендодавця відповідно до розділу 10 "Строк дії та умови зміни, розірвання договору", пункту 10.2 "Головне управління агропромислового розвитку облдержадміністрації" замінено на "Департамент агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації" (а.с. 35 том І).

Додатковою угодою від 01.01.2014 сторони внесли зміни до розділу 12 "Юридичні адреси сторін" - Департаменту агропромислового розвитку ТОДА (а.с. 36 том І).

Як стверджує прокурор у позовній заяві, 13.06.2018 орендодавець надіслав на адресу ФОП Наконечної Н.М. лист за №02-452/2.3, яким повідомив останню про закінчення 05.06.2018 терміну дії договору оренди №3 від 05.06.2003, наявну заборгованість по відшкодуванню витрат за водопостачання і водовідведення в сумі 224,60 грн та заборгованість по сплаті оренди в сумі 4 955,18 грн. Просив, враховуючи закінчення терміну дії договору оренди, погасити вказану у листі заборгованість, підписати акт приймання-передачі нерухомого майна та організувати передачу орендованих приміщень Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської ОДА. Також, у вказаному листі Департамент агропромислового розвитку Тернопільської ОДА повідомив відповідача про відсутність у нього можливості продовжити термін дії договору оренди. Поряд із цим, зазначив, що для подальшого укладення нового договору оренди державного нерухомого майна відповідачу необхідно звернутись у Регіональне відділення Фонду державного майна України в Тернопільській області (а.с. 38 том І).

В підтвердження надіслання зазначеного вище листа на адресу відповідача до матеріалів справи долучено належним чином засвідчені копії: Реєстру №3 від 15.06.2018, зданого в Тернопільський ОВСЗ, конверту від 15.06.2018, запиту за №2-587/2.3 від 11.07.2018, адресованого Тернопільському обласному вузлу спеціального зв'язку державного підприємства спеціального зв'язку та відповіді на нього за №05/04-287 від 13.07.2018 (а.с. 41-42 том І).

Також, листом за №02-459/2.3 від 14.06.2018 Департамент повідомив відповідача, зокрема, про те, що розпорядженням Голови обласної державної адміністрації №979-од від 26.11.2012 "Про упорядкування структури обласної державної адміністрації" Головне управління агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації перейменоване в Департамент агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації, що знаходиться за адресою: вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль. Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1737836 від 24.10.2016 та технічного паспорту на адміністративний будинок з загальною площею приміщень 2 451,5 кв.м, останній є правонаступником всіх попередніх формувань (а.с. 39, 45-48 том І).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134245653 від 14.08.2018, об'єкт нерухомого майна: адмінбудинок, об'єкт житлової нерухомості, розміщений за адресою: вул. Острозького Князя, буд. 14, м. Тернопіль, загальною площею 2 451,5 кв. м, є державною власністю, власником є Тернопільська ОДА, майно на праві оперативного управління належить Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської ОДА (а.с. 51 том І).

Позивачі стверджують, що оскільки спірний договір припинив свою дію внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, про що відповідач був вчасно та належним чином повідомлений, то останній зобов'язаний був на підставі п.2.4 договору в 15-денний термін повернути спірне майно по акту приймання-передачі. Проте, орендарем свого обов'язку щодо повернення речі після закінчення строку дії вказаного правочину не виконано.

Наведені обставини стали підставою звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 3 488,18 грн, 31 805,28 грн неустойки нарахованої на підставі ст. 785 ЦК України та про зобов'язання повернути спірне майно по акту приймання-передачі.

Відповідач проти позову заперечує, вважає його безпідставним. Зокрема, заперечує факт припинення дії договору, вважає його пролонгованим, оскільки жодних заяв про припинення договору від орендодавця в терміни, визначені п.10.4 договору на його адресу не надходило. Навпаки, стверджує, що 15.06.2018 орендар звернувся до Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської ОДА з листом за №919/18, в якому просив, у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди №3, зважаючи на тривалу співпрацю, своєчасне і в повному обсязі внесення ним орендної плати, відшкодуванням всіх комунальних платежів, дотриманням належних правил і норм, а також проведення ним значних обсягів робіт по покращенню орендованих приміщень, продовжити договір оренди терміном на три роки (а.с. 37 том І).

Також спростовує наявність заборгованості по орендній платі, долучивши до матеріалів справи платіжні доручення за період з січня 2010 року по червень 2018 року з призначенням платежу «орендна плата за відповідний місяць» (а.с. 180-226 том І). Тому, на думку відповідача, одержувач орендної плати не мав права зараховувати самостійно без згоди особи, що сплатила орендну плату, отримані кошти в рахунок заборгованості за попередні періоди.

Щодо посилання у позовній заяві на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134245653 від 14.08.2018 в обґрунтування заявленої вимоги про зобов'язання відповідача повернути Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської ОДА частину нежитлового приміщення площею 67,1 м кв. по вул. Острозького, 14 у м. Тернополі, то вважає, що зазначений витяг не містить інформації про належність Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської ОДА права оперативного управління спірним майном. У витязі обумовлена лише загальна площа приміщень в розмірі 2451,5 м кв.

Окрім того, стверджує, що майна, про повернення якого заявлено вимогу, не існує, скільки ще у 2004 році відповідач здійснив його реконструкцію, що встановлено, зокрема, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.07.10 по справі № 6/29-557 (а.с. 74-76 том І).

Позивачі не погоджуються з наведеною вище позицією відповідача щодо пролонгації дії договору та відсутністю заборгованості з орендної плати, стверджують, що Департаментом агропромислового розвитку Тернопільської ОДА було вчинено дії щодо належного повідомлення орендаря про закінчення терміну дії договору. Так, окрім листів від 13.06.2018, 14.06.2018, Департамент додатково повідомив листом від 21.08.2018 суборендарів відповідача про закінчення терміну дії договору оренди №3 від 05.06.2003 та зазначив, що останній не буде пролонговуватись на наступний період, а для подальшого заключення нового договору оренди державного нерухомого майна ФОП Наконечній Н.М. необхідно звернутись у Регіональне відділення Фонду державного майна України в Тернопільській області. Також, довів до відома суборендарів, що станом на 01.08.2018 орендарем - ФОП Наконечною Н.М. не сплачено майже за 3 місяці орендної плати, не повернуто орендоване приміщення та не вживаються заходи щодо укладення договору через Регіональне відділення. Зазначив, що строк надання майна в суборенду не може перевищувати терміну дії договору та просив до 10.09.2018 звільнити приміщення (а.с. 40 том І).

Щодо заборгованості з орендної плати, то позивач-2 зазначає, що Департаментом дійсно на той час виставлялись рахунки на відшкодування витрат водопостачання та водовідведення, теплопостачання, електроенергію. Кожне відшкодування витрат відповідає певному розрахунковому рахунку на який поступали кошти від орендарів. За період з жовтня 2008 року по серпень 2010 року сформовані та виставлені рахунки відповідають призначенню платежу "орендна плата". Заявлена до стягнення сума заборгованості по орендній платі формувалась з початку 2010 року по 01.06.2018 шляхом неповної оплати орендарем згідно фактично виставлених рахунків. Вважає, що наявність вказаної заборгованості підтверджується актами звіряння розрахунків з дебіторами і кредиторами від 18.09.2018 між ФОП Наконечною Н.М. та Департаментом (а.с. 66-72 том І, а.с. 5-17 том ІІ).

Твердження відповідача про відсутність речових прав на спірне майно у Департаменту спростовується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134245653 від 14.08.2018, яким підтверджено, що Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської ОДА вказана будівля належить на праві оперативного управління.

Просить суд врахувати, що спірним договором ПП Наконечній Н.М. в оренду передано лише частину нежитлових приміщень площею 67,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Князя Острозького, 14, а право оперативного управління Департаменту поширюється на все нежитлове приміщення, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Князя Острозького, 14, площею 2451, 5 кв.м, в яке входить й спірне майно площею 67,1 кв.м, і передача частини цього майна в оренду не може бути підставою припинення такого права.

Позивач вважає безпідставними твердження відповідача про не існування майна, про повернення якого заявлено вимогу у позовній заяві, оскільки рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.07.2010 у справі №6/29-557 встановлено, що за рахунок проведення будівельно-монтажних робіт площа орендованого приміщення збільшилася та становить 166,9 кв.м, проте, зазначені офісні приміщення влаштовані із легких збірно-розбірних конструкцій та не являються капітальними. Також, під час розгляду справи №6/29-557 було з'ясовано, що зміни до інвентарної справи щодо орендованого відповідачем приміщення в частині збільшення площі об'єкта після проведених будівельно-монтажних робіт не вносилися.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Приписами ч. 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позов іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В обґрунтування наведеного, орган прокуратури посилається на те, що предметом позову є нерухоме майно, що належить до державної власності, а також те, що ні власником майна - Тернопільською обласною державною адміністрацією, ні його балансоутримувачем/орендодавцем - Департаментом агропромислового розвитку Тернопільської ОДА не вживалося належних заходів щодо захисту порушених прав та самостійно не ініціювалося щодо повернення частини нежитлового приміщення, яке належить до державної власності, стягнення заборгованості за його використання, у зв'язку з чим у прокурора виникло передбачене законом право на звернення до суду з даним позовом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону та його процесуальне представництво полягає у здійсненні ним процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відтак, враховуючи, що майно, яке є предметом судового розгляду належить до державної власності, а також те, що Тернопільською обласною державною адміністрацією та Департаментом агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації не вживалось належних заходів щодо захисту порушених прав та останні самостійно не ініціювали питання щодо їх реалізації в судовому порядку, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення інтересів держави, а звернення заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтовано належним чином.

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, що перебуває у державній власності регулюється Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди (ч.1 ст. 12, ч.1 ст. 13 Закону)

За своїм змістом і правовою природою, укладений між сторонами договір є договором оренди державного та комунального майна, в якому сторони досягли згоди по всіх істотних умовах, визначили права та обов'язки сторін.

Відповідно до п. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України, з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, ч. 1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч. 4 ст. 284 ГК України термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

В силу приписів ч. 2 ст. 291 ГК України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Юридичний аналіз вказаної статті дозволяє зробити висновок про те, що спеціальні норми регламентують здачу в оренду державного та комунального майна та в імперативному порядку визнають продовженим договір оренди на той же строк та на тих же умовах, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди не заявить про припинення або зміну умов договору оренди.

Разом з тим, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди майна заперечував щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється, виходячи з системного тлумачення ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження строку дії такого договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення до нього змін.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, якщо сторонами договору визначено процедуру можливого продовження строку дії договору оренди, то слід вважати, що саме таким чином має бути реалізоване право сторони на продовження дії договору згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Тобто, сторона не може бути позбавлена на пролонгацію договору оренди, оскільки воно гарантовано зазначеною нормою закону імперативно.

Вказана норма не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку, встановленого законом, а також факт її отримання іншою стороною.

Звертаючись до суду з вимогою про зобов'язання відповідача повернути Департаменту частину нежитлового приміщення загальною площею 67,1 кв.м, що розташоване за адресою: вул. Кн. Острозького, 14, м. Тернопіль, шляхом підписання акта прийому-передачі, прокурор вважає, що договір припинив свою дію внаслідок закінчення строку на який його було укладено, про що, як стверджує прокурор, відповідач був повідомлений листом за №02-452/2.3 від 13.06.2018.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про припинення дії договору та про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин, оскільки вказаний лист ФОП Наконечною Н.М. не отримано, пакет повернуто відправнику 12.07.2018 (відповідь Тернопільського обласного вузла спеціального зв'язку за №05/04-287 від 13.07.2018 а.с. 41 том І).

Також відсутні докази на підтвердження уповноваження ФОП Наконечною Н.М. суборендарів на отримання адресованої їй кореспонденції, матеріалами справи не містять доказів передачі останніми відповідачу листа за №02-452/2.3 від 13.06.2018 у встановлений Законом строк. Відтак, суд вважає безпідставними доводи прокурора та представників Департаменту про належне повідомлення орендаря про припинення дії Договору оренди, зокрема, шляхом вручення його копії суборендарям під розписку.

Твердження позивачів про те, що відповідач був належним чином повідомлений про відмову від пролонгації договору також шляхом вручення 10.09.2018 особисто при розмові листа за №02-452/2.3 від 13.06.2018, про що на останньому ним власноруч зроблено відмітку: "отримано 10.09.2018 Наконечна Н.М. - підпис" з подальшим закресленням вказаного запису, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд позбавлений можливості ідентифікувати закреслений на листі від 13.06.2018 напис (а.с. 38 том І).

Також суд звертає увагу на те, що зміст листа за №02-452/2.3 від 13.06.2018, зокрема і наведена у ньому інформація про те, що Департамент не може продовжити термін оренди, а для подальшого заключення договору оренди державного нерухомого майна ФОП необхідно звернутись до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Тернопільській області, не дає змоги дійти беззапереченого висновку про те, що орендодавець відмовляється від продовження договору оренди.

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2018 підприємець зверталася до орендодавця з пропозицією про продовження дії договору оренди на три роки та мала законні сподівання на продовження строку його дії (а.с. 37 том І). Однак, відповіді орендодавця на зазначений лист щодо погодження чи відмови у продовженні дії договору матеріали справи не містять.

Укладення, зміна або припинення договірних стосунків вимагає від їх сторін чітко вираженої волі та волевиявлення. Тобто, направивши орендодавцю лист про продовження дії договору, орендар виявив волю до продовження відносин оренди. В свою чергу орендодавцем не надано доказів, які б свідчили про висловлені ним заперечення на заяву позивача щодо продовження дії договору на новий строк та відповідно засвідчили чітко виражену волю на припинення правовідносин сторін.

Матеріали справи свідчать про продовження користування позивачем об`єктом оренди після закінчення строку оренди, встановленого в договорі, а також відсутність протягом місяця після закінчення строку дії договору заперечень орендодавця проти такого користування та проти заяви орендаря про продовження дії договору, що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору. Скаржником наведеного не спростовано.

Відтак, дослідивши і проаналізували зміст зазначених листів у співвідношенні із строком дії договору та подальшими діями сторін, а також враховуючи, що станом на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку було відсутнє заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк (лист за №02-452/2.3 від 13.06.2018 повернуто органом спеціального зв'язку відправнику), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір оренди нежитлових приміщень №3 від 05.06.2003 не є припиненим.

За даних обставин, позовна вимога про зобов'язання відповідача повернути Департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації частину нежитлового приміщення загальною площею 67,1 кв.м, що розташоване за адресою: вул. Кн. Острозького, 14, м. Тернопіль, шляхом підписання акта прийому-передачі є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Доводи представника відповідача, з посиланням на виготовлену ТзОВ "Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації" станом на 07.12.2004 інвентарну справу, про те, що об'єкта оренди за договором №3 від 05.03.2003, про зобов'язання повернути який заявлено позовну вимогу, не існує, у зв'язку із проведення відповідачем реконструкції, на думку суду, є помилковими, з огляду на те, що судовим рішенням у справі №6/29-557 від 22.07.2010 встановлено, що: "відповідно до листа ТзОВ "Міського бюро технічної інвентаризації" №3542/07-2 від 28.05.2010 та матеріалів інвентарної справи, змін до інвентарних матеріалів, в т.ч. щодо площі першого поверху (вестибюля) шестиповерхового будинку по вул. Кн. Острозького, 14 у м. Тернополі, у зв'язку з виконаними орендарем роботами (після складання акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію офісних приміщень та на час розгляду справи в суді), не вносилось" (а.с. 74-76 том І).

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Окрім того, слід зазначити, що звертаючись 15.06.2018 до Департаменту агропромислового розвитку з листом за № 919/18 відповідач просив продовжити термін дії договору оренди саме щодо переданих в строкове платне користування державних нежитлових приміщень площею 67,1 кв.м, які знаходяться по вул. Кн. Острозького, 14 (а.с. 37 том І).

Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 3 488,18 грн, то, перевіривши розрахунок позовних вимог на предмет його обґрунтованості та відповідності вимогам чинного законодавства, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу приписів ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як стверджують позивачі, заборгованість по орендній платі в сумі 3 488,18 грн, виникла з 01.01.2010 із початковою сумою 264,30 грн. В підтвердження своїх доводів посилаються на акти звіряння розрахунків з дебіторами і кредиторами від 18.09.2018 між СПД Наконечною Н.М. та Департаментом (а.с. 66-73 том І, а.с. 5-17 том ІІ).

Проаналізувавши зазначені акти, суд зазначає, що вони не можуть вважатися належними доказами на підтвердження факту виникнення заборгованості по сплаті орендної плати, оскільки такі не підписані відповідачем.

Окрім того, за даними акту станом на 01.01.2010 заборгованість відповідача по сплаті орендних платежів становила 264,30 грн. За період з 01.01.2010 по травень місяць 2018 р. (включно) загальна сума нарахованих орендних платежів становить 88 738,08 грн.

Поряд із цим, долучені відповідачем до матеріалів справи платіжні доручення, відомості про які відображено і у долученому до матеріалів справи акту звіряння розрахунків, свідчать про те, що за період з січня місяця 2010 року по 15.06.2018 в рахунок орендних платежів ФОП Наконечною Н.М. сплачено 89 130,36 грн (а.с. 180-226 том І).

Також суд вважає за доцільне зазначити, що за даними долученого до матеріалів справи акту звіряння розрахунків від 18.06.2018, станом на 15.06.2018 відображено заборгованість відповідача в сумі 2 641,28 грн, в той час як до стягнення заявлено заборгованість по сплаті орендних платежів в загальній сумі 3 488,18 грн.

Окрім того, акт звіряння розрахунків містить інформацію про здійснені відповідачем оплати в розмірі 424,07 грн - 06.09.2011, в розмірі 1 352,37 грн - 04.02.2014, в розмірі 453,65 грн - 14.03.2014, в розмірі 126,33 грн - 12.06.2014 та в розмірі 157,92 грн - 13.03.2015, проте до матеріалів справи жодних первинних документів сторонами не долучено.

Крім орендної плати у ньому обумовлені і інші суми, зокрема, витрати на охорону, а зазначені оплати не містять вказівки щодо призначення відповідних сум.

Пунктом 5.8 договору оренди №3 від 05.06.2003 встановлено обов'язок орендаря укласти з орендарем договір на часткове відшкодування витрат на утримання орендованих приміщень.

Згідно з поясненнями позивача-2, отримані грошові кошти від відповідача за орендну плату частково зараховувалися останнім в погашення заборгованості за утримання орендованих приміщень.

Проте, доказів укладення договору про відшкодування витрат на утримання орендованих приміщень сторонами суду не представлено.

Наявні серед матеріалів справи платіжні доручення свідчать, що в якості призначення здійснених платежів відповідачем зазначено: "орендна плата" із зазначенням місяця, за який ці кошти сплачуються, при цьому договором не передбачено можливості самостійного розподілу орендодавцем отриманих від орендаря коштів з чітким призначенням їх сплати.

Тобто, колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивачем не враховано ту обставину, що можливість зарахування отриманих від відповідача грошових коштів в погашення інших платежів безпосередньо залежить від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким орендар здійснював платіж на виконання умов договору. Це означає, що якщо платник здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (орендна плата), то позивач-2 не може зараховувати їх в погашення інших платежів, окрім як за призначенням.

Серед матеріалів відсутні докази, які підтверджують погоджений обома сторонами розмір заборгованості, або наявність у відповідача наміру спрямовувати сплачені кошти саме в рахунок погашення заборгованості за утримання орендних приміщень.

Разом з тим, предметом судового розгляду за вказаним вище правочином є, зокрема, вимога про стягнення заборгованості по орендних платежах.

З огляду на те, що відповідачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень про сплату орендних платежів, які містять вказівку на призначення платежу - орендна плата за конкретний період часу, починаючи з грудня 2009 року по червень 2018 року (а.с. 180-226 том І), то колегія суддів вважає, що прокурором не підтверджено факту наявності у відповідача заборгованості по орендній платі. В зв'язку з чим позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч.2 зазначеної норми, на підставі якої заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Зважаючи на встановлений судом вище факт пролонгації договору оренди №3 від 05.06.2003, вимоги про стягнення з відповідача неустойки за період з червня 2018 року по квітень 2019 року в розмірі 31 805,28 грн, нарахованої у розмірі подвійної орендної плати, є безпідставними.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.07.2019 у справі № 921/163/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький