УХВАЛА

м. Київ

05.12.2019Справа № 910/16858/19

За заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП»
прозабезпечення позову до пред`явлення позову
Суддя Босий В.П

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники учасників справи:

від заявника:Новікова В.О.
від Міноборони України:Ніколова В.М.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.

У вказаній заяві ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України до набрання рішення у цій справі законної сили:

- достроково розривати договір, укладений між ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» та Міністерством оборони України про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/23 від 02.07.2019;

- відмовлятися від прийняття подальшого виконання зобов`язань постачальника за договором, укладеним між ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» та Міністерством оборони України про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/23 від 02.07.2019;

- достроково розривати договір, укладений між ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» та Міністерством оборони України про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/24 від 02.07.2019;

- відмовлятися від прийняття подальшого виконання зобов`язань постачальника за договором, укладеним між ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» та Міністерством оборони України про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/24 від 02.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 05.12.2019.

Представник заявника в судове засідання з`явилася, надала пояснення стосовно суті спору, подану заяву просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з`явилася, проти задоволення заяви заперечувала.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами(частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У поданій заяві про забезпечення позову ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» вказує на те, що 02.07.2019 між ним та Міністерством оборони України були укладені договори про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/23 та №286/1/19/24, за умовами яких ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» взяло на себе зобов`язання поставити партії бензину для потреб Міністерства оборони України.

При цьому, після укладення вказаних договорів мала місце істотна зміна обставин, яка, за твердженнями заявника, унеможливила виконання його зобов`язань з поставки бензину у встановлений договорами строк, внаслідок чого ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» має намір звернутися до суду із позовом про внесення змін до договорів №286/1/19/23 та №286/1/19/24 від 02.07.2019 в частині продовження строку їх дії.

Також заявник вказує, що на розгляді Господарського суду міста Києва перебувають справи №№910/15314/19 та №910/15320/19, предметом спору у яких є вимоги ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» до Міністерства оборони України про внесення змін до спірних договорів в частині строку виконання позивачем зобов`язань з поставки товарів.

В той же час, листом № 256/9/7113 від 15.11.2019 Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України повідомив ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» про те, що у разі невиконання останнім зобов`язання з поставки пального до військових частин у термін до 29.11.2019, відповідно до п. 6.2.5 умов договору замовником буде розірваного його в односторонньому порядку.

Враховуючи зазначені обставини, ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» до подачі позовної заяви про внесення змін до договорів №286/1/19/23 та №286/1/19/24 від 02.07.2019 в частині продовження строку їх дії, звертається до суду із даною заявою про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України відмовлятися від прийняття подальшого виконання зобов`язань постачальником за цими договорами, а також розривати договори.

Суд відзначає, що оскільки судове рішення у разі задоволення такої позовної вимоги не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 по справі №910/1040/18.

Отже, предметом даного спору є, фактично, спір щодо терміну дії договорів №286/1/19/23 та №286/1/19/24 від 02.07.2019, і підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою і статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Як вказує ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» у поданій заяві, основна мета укладення спірних договорів - це постачання для потреб Міністерства оборони України бензину для техніки спеціального призначення військових частин.

При цьому, позиція відповідача щодо відмови від таких договорів в односторонньому порядку, унеможливить належне виконання заявником своїх зобов`язань з метою отримання військовими частинами пального, та може призвести до нарахування штрафних санкцій.

Більш того, з огляду на закінчення звітного року та тривалість процедури закупівлі, яку мають пройти сторони для укладення нових договорів постачання, дострокове розірвання спірних договорів зі сторони Міністерства оборони України призведе до неотримання військовими частинами пального, що може негативно вплинути на забезпечення проведення в життя державної політики у сфері оборони.

Суд звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

З огляду на те, що предметом цього спору є встановлення наявності підстав для внесення змін до договорів №286/1/19/23 та №286/1/19/24 від 02.07.2019 в частині продовження строку їх дії, суд приходить до висновку про відповідність та співрозмірність заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу розривати такі договори.

При цьому суд враховує, що в межах справи Господарського суду міста Києва №910/15314/19 ухвалою від 27.11.2019 було вжито заходи забезпечення позову шляхом Міністерству оборони України достроково розривати договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/24 від 02.07.2019. Вказана ухвала набрала законної сили та не оскаржена в апеляційному порядку.

Відтак, вирішуючи питання наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, суд вважає за можливе заборонити Міністерству оборони України достроково розривати договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» та Міністерством оборони України про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/23 від 02.07.2019.

Відповідно до статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З приводу зустрічного забезпечення, суд зазначає, що застосування означених заходів у відповідності до ч. 1 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком суду для реалізації якого, у даному випадку, у господарського суду достатні підстави відсутні.

Крім того, суд зазначає, що відповідач чи інша зацікавлена особа не позбавлені права та можливості звернутись до суду з окремим клопотанням про застосування заходів зустрічного забезпечення у відповідності до ст. 141 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» про забезпечення позову задовольняється судом в частині заборони Міністерству оборони України достроково розривати договір №286/1/19/23 від 02.07.2019.

Заява ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» частині заборони Міністерству оборони України відмовлятися від прийняття подальшого виконання зобов`язань постачальника за договорами №286/1/19/23 та №286/1/19/24 від 02.07.2019 задоволенню не підлягає, оскільки вказані вимоги не є співмірними із предметом позову, з яким ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» має намір звернутися до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 137, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» про забезпечення позову до пред`явлення позову задовольнити частково.

2. Заборонити Міністерству оборони України достроково розривати договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» та Міністерством оборони України про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/23 від 02.07.2019.

3. В іншій частині в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

4. Ухвала про вжиття заходів забезпечення позову набирає законної сили з 05.12.2019, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 05.12.2022.

5. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» (49000, м. Дніпро, площа Героїв Майдану, 1, оф. 152; ідентифікаційний код 41701663).

6. Боржником за даною ухвалою є Міністерство оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський просп. 6; ідентифікаційний код 00034022).

7. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена.

Суддя В.П. Босий