ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2019 р. Справа№ 910/7947/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача Клименко Є.Г.,

від відповідача Матвіюк М.А.,

розглянувши апеляційну скаргу

Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 (повний текст рішення складено 26.09.2019)

у справі № 910/7947/19(суддя Павленко Є.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вератюр"

до Міністерства оборони України

про стягнення 880 085,48 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Вератюр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 880 085,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міністерство оборони України, як власник будинку зобов`язане було щомісячно сплачувати ТОВ «ВЕРАТЮР» фактично спожиті у будинку житлово-комунальні послуги, втім внаслідок невиконання даного зобов`язання позивач змушений був нести такі витрати на експлуатацію будинку за рахунок своїх власних коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 року у справі №910/7947/19 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вератюр" 750 454 грн. 46 коп. заборгованості, 62 305 грн. 77 коп. інфляційних втрат, 20 119 грн. 49 коп. трьох процентів річних, 27 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 12 493 грн. 19 коп. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов`язання відповідача оплатити послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг, проте відповідачем не спростовано факту постачання житлово-комунальних послуг позивачем, а тому Міністерство оборони України зобов`язане було оплачувати надані позивачем послуги. При цьому судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність правових підстав для стягнення з Міністерства нарахованих Товариством сум земельного податку в розмірі 44 367, 55 грн. Окрім цього місцевим господарським судом було здійснено власник розрахунок інфляційних та 3% річних.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Міністерство оборони України подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю та скасувати рішення в частині задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до 12 000 грн. 00 коп.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що на думку скаржника зі змісту ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до переліку житлово-комунальних послуг не належать послуги з пожежного спостереження, послуги по охороні майна, оплата земельного податку з юридичних осіб, послуга з технічного обслуговування.

Також відповідач звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається факт видачі ордерів 45 особам на підставі яких відбулось заселення осіб у квартири, а тому на думку скаржника відповідач, як юридична особа не міг споживати відповідні комунальні послуги.

Окрім цього в апеляційній скарзі значиться, що перехід до Міністерства оборони України права власності на житловий будинок не відбувся та не могло відбутися оскільки відповідач придбавав квартири, а не житловий будинок.

Також скаржник зазначає, що позивачем не вірно враховано період надання послуг коли вже у будинку було створено ОСББ.

Й наостанок відповідач просить відмовити у стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Євсіков О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 року у справі №910/7947/19 та призначено розгляд справи на 05.12.2019 року.

04.12.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

05.12.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 05.12.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу задовольнити та зменшити розмір витрат позивача на професійну допомогу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та задовольнити заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем у серпні 2015 року було розпочато, а у жовтні 2016 року - завершено будівництво та введено в експлуатацію 15-ти поверховий житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Металургів, будинок № 40А, який складається з 90 квартир загальною площею 6524,7 м2. Вказаний житловий будинок обладнано двома ліфтами (вантажопасажирським та пасажирським), системами централізованого опалення, водопостачання та каналізації, енергопостачання, блискавкозахисту, адресної пожежної сигналізації, пожежогасіння та димовидалення. Крім того, забудовником було виконано благоустрій прибудинкової території, її озеленення та освітлення, облаштування дитячого і спортивного майданчиків, двох майданчиків відпочинку та критого майданчику роздільного збору сміття з трьома євроконтейнерами.

Як зазначено у позовній заяві будівництво зазначеного будинку було здійснено позивачем за кошти інвесторів - фізичної особи ОСОБА_1 (81 квартира) та фізичної особи ОСОБА_2 (9 квартир), за якими після введення вказаного будинку в експлуатацію було зареєстровано право власності на відповідну кількість квартир.

В подальшому рішенням зборів співвласників вищенаведеного багатоквартирного будинку від 1 листопада 2016 року управителем цього житлового будинку згідно статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" було визначено позивача. (т.1, а.с. 11).

Позивач в свою чергу задля забезпечення належного функціонування та експлуатації вказаного багатоквартирного житлового будинку уклав ряд договорів з виробниками (надавачами) житлово-комунальних послуг на забезпечення будинку відповідними житлово-комунальними послугами, а також прийнятий на роботу необхідний для забезпечення виконання функцій управителя будинку персонал.

Зокрема, між Товариством та комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" був укладений договір від 1 жовтня 2016 року № 1103л на відпуск теплової енергії, (т.1, а.с. 142-145), договір на постачання електричної енергії від 4 грудня 2015 року № 19185-00, укладений з публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (т.1, а.с. 146-152), (який 26 грудня 2018 року було переукладено з товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (т.1, а.с. 153-156), договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 21 квітня 2017 року №8-488/2017, укладений з комунальним виробничим підприємством Кам`янської міської ради "Міськводоканал" (т.1, а.с. 163-166), договір на технічне обслуговування технічних засобів системи протипожежного захисту від 6 вересня 2016 року № 641/0509-16, укладений з товариством з обмеженою відповідальністю "Пожежна безпека та НС" (т.1, а.с. 167-168), договір про надання послуг з пожежного спостереження від 6 вересня 2016 року № 640/0509-16, укладений з товариством з обмеженою відповідальністю "Пожежна безпека та НС" (т.1, а.с. 173-177), договори підряду на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів від 1 жовтня 2016 року № 855 (т.1, а.с. 183-184) та від 1 лютого 2018 року № 38 (т.1, а.с. 186-187), укладені з товариством з обмеженою відповідальністю "АБС Білд Сервіс", договір на надання охоронних послуг від 8 вересня 2015 року № 04-15, укладений з фізичною особою-підприємцем Юшковським Дмитром Миколайовичем, (т.1, а.с. 191-193), договір про надання послуг з ведення бухгалтерського та податкового обліку від 03.07.2018 року(предметом якого було надання послуг з ведення бухгалтерського обліку на підприємстві позивача), підписаний з Кам`янською Наталією Миколаївною (т.1, а.с. 195-197) та цивільно-правовий договір №1 від 10.01.2019 року (предметом якого було надання послуг, пов`язаних з прибиранням будинку та прибудинкової території за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Металургів, будинок №40А), підписаний з Коваленком Віктором Івановичем (т.1, а.с. 198).

В матеріалах справи наявні витяг з протоколу №7/7/НЕР від 19.09.2017 року засідання конкурсної комісії Міністерства оборони України з відбору пропозицій щодо закупівлі квартир на вторинному ринку в регіонах України щодо визначення переможця, акцепту конкурсних пропозицій учасників закупівлі за конкурсом та витяг з протоколу №6/7/НЕР від 19.09.2017 року конкурсної комісії Міністерства оборони України з відбору пропозицій щодо закупівлі квартир на вторинному ринку в регіонах України щодо розгляду допущених до процедури оцінки конкурсних пропозицій учасників, їх оцінка закупівлі за конкурсом з яких вбачається, що усі 90 квартир у вищенаведеному будинку були придбані відповідачем у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (т.1, а.с. 22-27).

В матеріалах справи також наявні акти перевірки будівельного та санітарного-технічного стану квартир, які планується до придбання на вторинному ринку в м. Кам`яньске, для прийняття рішення конкурсною комісією щодо визначення переможців конкурсу від 13.09.2017 року з яких вбачається, що на момент придбання Міністерством оборони України 90 квартир у житловому будинку по пр. Металургів, 40А в м. Кам`янське всі системи життєзабезпечення будинку (централізоване опалення, водопостачання та каналізація, енергопостачання, ліфти, пожежна сигналізація і т.п.) знаходились в робочому стані, прибудинкова територія благоустроєна, оздоблювальні роботи в квартирах виконані на 100 %, що робило необхідним виконання ТОВ «Вератюр» робіт та понесення ним витрат, на підтримання будинку в належному технічному стані. (т.3, а.с. 92-95).

У період з 28 вересня 2017 року по 2 жовтня 2017 року право власності на вказані квартири у встановленому законом порядку було зареєстровано за Міністерством, що підтверджується наявними у матеріалах справи відповідними Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (т.1, а.с. 28-117).

Однак, як стверджує позивач після переходу до відповідача права власності на вказане нерухоме майно він відповідно до рішення зборів співвласників вищенаведеного багатоквартирного будинку від 1 листопада 2016 року продовжив виконувати роботи по утриманню житлового будинку та прибудинкової території, а також сплачувати усі витрати по забезпеченню цього будинку комунальними послугами (електропостачання, водопостачання, централізоване опалення, обслуговування ліфтів, обслуговування протипожежних систем, охорона будинку тощо) та перераховувати до відповідного бюджету земельний податок за земельну ділянку, на якій розташований цей будинок та його прибудинкова територія.

У доказ надання таких послуг позивач надає вказані вище договори, а також складені на виконання цих правочинів відповідні довідки та акти приймання-передачі виконаних робіт і наданих послуг (т.1, а.с. 201-250, т.2, а.с. 1-71) та належним чином засвідчені копії платіжних доручень, які підтверджують сплату позивачем вищенаведених послуг і виплату заробітної плати, а також платіжних доручень та податкових декларацій, що свідчать про внесення позивачем плати за землю під наведеним будинком та прилеглою до нього територією. (т.2, а.с. 72-250, т.3, а.с. 1-63).

Окрім цього, в матеріалах справи наявний акт огляду від 18.04.2018 року в якому зазначено, що в будинку станом на момент проведення огляду забезпечено електропостачання, освітлення під`їзду, теплопостачання, водопостачання, скидання каналізаційних стоків, скидання дощових стоків, виконано благоустрій прибудинкової території, озеленення території, ліфти, протипожежні системи, системи водопостачання, електропостачання, каналізації, опалення знаходиться в робочому стані. (т.1, а.с. 124).

Відповідно до акту про результати перевірки використання закупленого Міністерством оборони України житла в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Дніпро від 23.04.2018 року встановлено та зафіксовано, що ТОВ «Вератюр» з моменту введення житлового будинку в експлуатацію та по теперішній час є обслуговуючою організацією, яка здійснює експлуатаційне утримання житлового будинку та прибудинкової території. Для виконання цих робіт ТОВ «Вератюр» укладено відповідні договори з комунальними підприємствами. Решту робіт з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, ТОВ «Вератюр» виконує власними силами. Отже на теперішній час у зв`язку з не розподілом квартир військовослужбовцям існують ризики стягнення в судовому порядку з власника квартир Міністерства оборони України вартості експлуатаційних витрат, понесених ТОВ «Вератюр». (т.1, а.с. 125-140).

Також в матеріалах справи наявний лист №02/03-18 від 28.03.2018 року в якому позивач просив відповідача провести в найкоротші строки заселення належних Міністерству оборони України квартир, в іншому випадку позивач вимушений буде в судовому порядку витребувати компенсацію вартості їх експлуатаційного утримання. (т.1, а.с. 118-119). Докази надсилання даного листа також наявні у матеріалах справи. (т.1, а.с. 120).

Крім того, листом №04/12-18 від 17.12.2018 року позивач повторно просив відповідача терміново прискорити всі процедури із скорішого заселення квартир військовослужбовцями та надати відповідні розпорядження щодо призначення відповідальних працівників МО та ГоловКЕУ з розгляду питання компенсації ТОВ «Вератюр» збитків, пов`язаних з експлуатаційним утриманням будинку, які на даний час становлять близько 2,1 млн. гривень. (т.1, а.с. 121). Докази направлення та отримання даного листа також наявні в матеріалах справи. (т.1, а.с. 122).

З листа №4796 від 20.12.2018 року Міністерства оборони України вбачається, що відповідач підтвердив, що ТОВ «Вератюр» виконує обов`язки управляючої компанії з надання послуг утримання нашого будинку та прибудинкової території до 100% заселення будинку мешканцями. (т.1, а.с. 141).

Отже, як вірно зазначено місцевим господарським судом, спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання по оплаті наданих йому послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, а також внесення плати за землю, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача (з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог) 794 822, 01 грн. за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

При цьому Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву кореспондує визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із наведеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові №910/15085/16 від 06.03.2018 року та Верховний Суд України в постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13).

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові №910/15085/16 від 06.03.2018 року та Верховного Суду України в постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач є власником квартир у будинку за адресою м. Кам`янське, пр. Металургів, 40А, що останнім не заперечується. Також колегія суддів звертає увагу, що відповідач був обізнаний про те, що ТОВ «Вератюр» виконує обов`язки управляючої компанії з надання послуг утримання даного будинку та прибудинкової території, що підтверджується листом №4796 від 20.12.2018 року.

Відповідачем не було надано доказів неотримання останнім вищенаведених житлово-комунальних послуг чи оформлення у встановленому порядку відмови від їх отримання, а також не спростовано належними та допустимими доказами наданого позивачем розрахунку спірної заборгованості у цій частині.

Відтак, оскільки матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг з утримання даного будинку та прибудинкової території, враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного суду, колегія суддів дійшла висновку, що Міністерство зобов`язане було оплачувати надані позивачем послуги.

Колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу, що рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за своєю правовою природою є локальними нормативно-правовими актами, про що прямо зазначено у ст. 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", що рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття рішення.

В силу ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники зобов`язані, зокрема, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм та виконувати рішення зборів співвласників.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Окрім вказаного, місцевим господарським судом правомірно було досліджено та встановлено, що відповідно до Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004 року № 150, включено такі послуги, як перевірка роботи та технічного стану ліфтів і систем диспетчеризації, забезпечення безпечної роботи ліфтів, перевірка протипожежного, санітарно-гігієнічного стану.

Факт надання послуг з технічного обслуговування ліфтів, технічного обслуговування систем протипожежного захисту, охорони будинку підтверджується також актом Територіального управління Рахункової палати по Дніпропетровській та Запорізькій областях від 23.04.2018 року №21-10/02-15-о.

З огляду на вказане, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що до переліку житлово-комунальних послуг не належать послуги з пожежного спостереження, послуги по охороні майна, оплата земельного податку з юридичних осіб, послуга з технічного обслуговування.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у задоволенні позову в частині стягнення земельного податку в розмірі 44 367,55 грн. судом першої інстанції відмовлено з підстав того, що доказів, які підтверджують факт перебування у спірний період земельної ділянки, на якій розташований вищенаведений багатоквартирний житловий будинок та відповідна прибудинкова територія, у власності чи користуванні Міністерства відсутні.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що відповідач не повинен сплачувати за комунальні послуги в період, який вже було заселено 45 осіб у будинок оскільки позивачем у своєму розрахунку було враховано суми компенсації, які були сплачені за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року наймачами квартир пропорційно площі своїх квартир.

Окрім того, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на довідку №2215 від 09.07.2019 року (т.3, а.с. 120-124) з якої, як вказує скаржник вбачається, що у житловому будинку було створено ОСББ саме 25.04.2019 року, а тому позивач безпідставно вважає періодом нарахування коштів по квітень 2019 року, а саме 6 останніх днів квітня 2019 року оскільки, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрацію прав власності на земельну ділянку було зареєстровано 14.05.2019 року, а тому з 01.05.2019 року позивач не здійснював витрати на утримання будинку, які останній і не враховує в своєму розрахунку позовних вимог.

З огляду на вказане вище, колегія суддів дійшла висновку, що загальна сума основного боргу відповідача за надані останньому позивачем житлово-комунальні послуги, яка станом на 5 червня 2019 року складає 750 454,46 грн. за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року є підтвердженою матеріалами справи.

Позивач також просив суд першої інстанції стягнути з відповідача (з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог) 3% річних у розмірі 21 032,83 грн., нараховані у період з 1 грудня 2017 року по 5 червня 2019 року та інфляційних втрат у розмірі 62 416,03 грн. нарахованих у період з грудня 2017 року по червень 2019 року.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням того, що в частині позовних вимог про стягнення земельного податку відмовлено та з урахуванням заяви позивача про відмови від частини позовних вимог, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 20 119,49 грн. та інфляційних втрат в розмірі 62 305,77 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неправомірного часткового задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 4, 5, 6 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотриманням вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи компенсацію понесених судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна й інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачем було долучено до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги №2/19 від 27.05.2019 року, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "Сила Закону". (т.3, а.с. 132-133).

Відповідно до п. 1.1. договору про надання правничої допомоги виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику правничу допомогу на постійній основі, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати послуги виконавця відповідно до умов даного договору.

Згідно з п. 2.1.8. договору про надання правничої допомоги виконавець бере на себе зобов`язання по здійсненню комплексного представництва інтересів замовника в судах загальної та спеціальної юрисдикції всіх інстанцій, включаючи ознайомлення з матеріалами справи, участь в судових засіданнях, написання позовних заяв, відзивів, апеляційних і касаційних скарг, клопотань, заяв, інших процесуальних документів.

Пунктом 4.4. договору про надання правничої допомоги строк надання послуг, передбачених даним договором, встановлюється з 2 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року. У разі відсутності заперечень будь-якої із сторін строк надання послуг за цим договором може бути продовжений на наступний календарний рік.

Також, відповідно до п. 5.1. та п. 5.2. договору про надання правничої допомоги замовник сплачує виконавцю винагороду за фактично надані послуги у розмірі, встановленому прайсами виконавця та/або додатковими угодами до даного договору. Винагорода виконавця виплачується замовником на поточний рахунок виконавця у строк не пізніше 5 днів з моменту підписання акту передачі-приймання наданих послуг. За домовленістю між сторонами замовник може здійснювати попередню оплату послуг за цим договором.

Відповідно до п. 7.1. договору про надання правничої допомоги передача-приймання наданих послуг здійснюється сторонами за актом передачі-приймання, який підписується сторонами в місці знаходження виконавця не пізніше 10 днів після повідомлення виконавця про виконання конкретного доручення про надання правової допомоги.

Крім того позивачем надано додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №2/19 від 27.05.2019 року, відповідно до п. 1. якої виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги по представництву та захисту інтересів замовника в судах, інших державних органах, на підприємствах, установах, організаціях та перед фізичними особами з питань, пов`язаних з розглядом та вирішенням справи за позовом Товариства до Міністерства про стягнення витрат на обслуговування житлового будинку та прибудинкової території за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Металургів, 40 А. (т.3, а.с. 134).

Згідно з п. 2. додаткової угоди передбачені нею послуги включають: ознайомлення з матеріалами справи, надання консультацій; складання та подання до суду та інших органів, підприємств, установ, організацій претензій, запитів, позовних заяв, заяв, клопотань, скарг, відзивів, інших процесуальних документів; представництво інтересів замовника в суді, органах Державної виконавчої служби, інших державних органах, на підприємствах, установах, організаціях.

Відповідно до п. 3. додаткової угоди сторони погодили, що оплата вищенаведених послуг здійснюється в залежності від фактичного обсягу наданих послуг відповідно до наступних розцінок: ознайомлення з матеріалами справи, надання консультацій, збирання доказів, складання позовної заяви, розрахунків, клопотань, заяв, скарг, запитів, відзивів та інших процесуальних документів, виготовлення копій документів (додатків до позовної заяви), надсилання копій позовної заяви та інших документів на адресу відповідача, подання позовної заяви та інших документів до суду - відповідно до фактично витраченого часу з розрахунку 1 500,00 грн. за годину роботи працівника виконавця; участь у кожному судовому засіданні в суді першої інстанції - 5 000,00 грн.; участь у кожному судовому засіданні в суді апеляційної інстанції - 6 000,00 грн., участь у кожному судовому засіданні в суді касаційної інстанції - 7 000,00 грн.

В матеріалах справи наявний детальний опис виконаних адвокатським об`єднанням "Сила Закону" робіт за вищенаведеним договором загальною вартістю 59 250,00 грн., а також копії платіжних доручень від 6 червня 2019 року № 349 на суму 49 250,00 грн. та від 18 вересня 2019 року № 385 на суму 10 000,00 грн., які підтверджують фактичну оплату позивачем вартості вищенаведених робіт. (т.3, а.с. 131, 135-136).

Однак, місцевий господарський суд, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог у даній справі, виходячи з характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, беручи до уваги часткове задоволення вимог та заперечення відповідача проти стягнення з нього заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 59 250,00 грн., враховуючи те, що Міністерство відноситься до суб`єктів державного сектору економіки та забезпечує реалізацію державної політики у сфері оборони держави Україна, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат дійшов обґрунтованого висновку щодо частково задоволення заяви позивача в розмірі 27 000,00 грн.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не наведено жодних обґрунтованих підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат повністю. Колегія суддів також звертає увагу, що судом першої інстанції було враховано заперечення відповідача щодо заяви позивача про стягнення судових витрат.

Колегія суддів також зазначає, що представник позивача в суді апеляційної інстанції подав заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 500, 00 грн.

У доказ понесення вказаних витрат позивачем долучено детальний опис виконаних адвокатським об`єднанням "Сила Закону" робіт за договором №2/19 від 27.05.2019 року загальною вартістю 10 500, 00 грн., а також платіжне доручення №409 від 02.12.2019 року на суму 10 500,00 грн., які підтверджують фактичну оплату позивачем вартості наданої правничої допомоги.

Проте, колегія суддів враховуючи предмет та підстави позовних вимог у даній справі, виходячи з характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, беручи до уваги часткове задоволення вимог та заперечення відповідача проти стягнення з нього заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500, 00 грн., враховуючи те, що Міністерство відноситься до суб`єктів державного сектору економіки та забезпечує реалізацію державної політики у сфері оборони держави Україна, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат дійшла висновку щодо частково задоволення заяви позивача в розмірі 5 000, 00 грн.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі №910/7947/19 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 року у справі №910/7947/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 року у справі №910/7947/19 залишити без змін.

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний номер 00034022) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вератюр" (02093, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 11, офіс 211; ідентифікаційний номер 36038128) 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7947/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.12.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Євсіков

М.Г. Чорногуз