ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" грудня 2019 р.Справа № 5023/2465/12

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Кремінь Олександра Володимировича про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання наказу у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Кремінь Олександра Володимировича, м. Луцьк
до Фізичної особи - підприємця Кальніцького Сергія Володимировича, м. Харків
про стягнення 431825 грн.
за участю представників:

стягувача - не з`явився;

боржника - Костіна С.В., ордер №1003422 від 27.11.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кремінь Олександр Володимирович (далі - ФО-П Кремінь О.В., стягувач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кальніцького Сергія Володимировича (далі - ФО-П Кальніцький С.В., боржник) про стягнення заборгованості в розмірі 598982,68 грн., з яких 431825,00 грн. основного боргу, 123501,95 грн. інфляційних втрат, 43655,73 грн. трьох процентів річних (з у рахуванням збільшення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.08.2012 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2013 року, позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 431825,00 грн. боргу, 123501,95 грн. інфляційних втрат, 43655,73 грн. трьох процентів річних.

05.10.2012 року, на виконання зазначеного вище рішення, видано відповідний наказ.

14.11.2019 року стягувач звернувся до господарського суду Харківської області з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу від 05.10.2012 року до виконання (вх.№ 27546 від 14.11.2019 року).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.11.2019 року розгляд заяви призначено у судовому засіданні на 02.12.2019 року на 10:30 год.

27.11.2019 року боржник подав відзив на заяву (вх.№ 28801), в якому проти поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання наказу від 05.10.2012 року заперечував, посилаючись на відсутність доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення наказу суду до виконання.

У судове засідання 02.12.2019 року представник стягувача не з`явився, про час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином.

Представник боржника у судовому засіданні 02.12.2019 року підтримав свій відзив, проти задоволення заяви заперечував.

Відповідно до статті 329 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Враховуючи визначений ст. 329 ГПК України десятиденний строк для розгляду заяви, беручи до уваги належне повідомлення стягувача про час та місце розгляду заяви, вважає за можливе розглянути її за наявними у матеріалах справи доказами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд установив таке.

Як вже було зазначено, на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області 05.10.2012 року у справі 5023/2465/12 видано наказ (далі - Наказ). Відповідно до змісту Наказу такий підлягав пред`явленню до виконання до 19.09.2013 року.

27.11.2012 року, з метою примусового виконання рішення у справі 5023/2465/12, стягувач пред`явив Наказ до виконання до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - ВДВС).

Постановою ВДВС від 29.11.2012 року відкрито виконавче провадження на підставі Наказу.

26.11.2015 року ВДВС на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" Наказ повернуто без виконання.

Стягувач зазначає про те, що відповідно до постанови слідчого відділу Луцького відділу поліції про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 18.10.2019 року, оригінал Наказу викрадено разом з іншим майном 19.05.2018 року, та вказує що це відбулося до закінчення строку пред`явлення наказу до виконання.

Також стягувач робить наступний висновок: у зв`язку з тим, що в період з 19.05.2018 року (день викрадення майна, в т.ч. оригіналу Наказу) по 26.11.2018 року (день закінчення строку на пред`явлення наказу до виконання), як вважає стягувач, він не міг пред`явити наказ до примусового виконання, тому пропустив строк з поважних причин (у зв`язку із викраденням оригіналу виконавчого документу) та просить суд поновити пропущений строк для пред`явлення Наказу до виконання.

Дослідивши заяву стягувача, відзив боржника та додані до них матеріали, заслухавши пояснення представника боржника, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з такого.

Згідно з частиною 1 статті 329 ГПК України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Норми ГПК України не пов`язують право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто, у кожному випадку, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, підлягають оцінці доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його відновлення, та представлені на їх підтвердження докази. Вказана норма процесуального закону пов`язує можливість відновлення процесуального строку з обов`язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Суд ураховує, що в період вчинення ВДВС виконавчих дій (з дня видачі Наказу до дня його повернення стягувачу) діяв Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV (далі - Закон 606-XIV).

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 22 Закону 606-XIV інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Статтею 23 Закону 606-XIV передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення (ч.1).

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони (ч.3).

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для однозначного висновку про те, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку із пред`явлення його до виконання перебіг строку починається заново із наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Аналогічна правова позиція була викладена в ухвалі Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 2-219/10 (провадження № 61-6931ск19).

Таким чином, строк пред`явлення Наказу до виконання був встановлений з дня винесення постанови від 26.11.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу і мав закінчитись 27.11.2016 року вже після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ (далі - Закон 1404-VІІІ), який набрав чинності 05.10.2016 року.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону 1404-VІІІ виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Частиною 1 статті 12 Закону 1404-VІІІ встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років…

Верховний Суд у постанові від 02.05.2018 року, справа №5016/149/2011(17/6), зазначив, що дія Закону 1404-VІІІ не поширюється на правовідносини, які закінчились до набрання ним чинності. Закон 1404-VІІІ не відновлює дію наказів господарських судів, строк пред`явлення яких до виконання сплив до набрання ним чинності. Отже, положення пункту 5 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1404-VІІІ розповсюджують свою дію на виконавчі документи, строк виконання за якими не сплив на час набрання чинності зазначеним законодавчим актом.

Зважаючи на викладене, однорічний строк пред`явлення Наказу до виконання, хоч і мав закінчитись 27.11.2016 року, однак 05.10.2016 року (у зв`язку з набранням чинності Законом 1404-VІІІ) був змінений трирічним строком, який мав закінчитись 27.11.2018 року.

Стягувач у якості доказу поважності причин пропуску строку пред`явлення Наказу суду до виконання посилається на його викрадення 19.05.2018 року.

Проте, суд вважає, що зазначені стягувачем обставини не є поважними, виходячи з такого.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Хоча у вказаному рішенні суду питання стосується щодо судового провадження, разом з тим, це прямо стосується також щодо стадій виконавчого провадження, оскільки саме виконавче провадження, в розуміння статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", є завершальною стадією судового провадження.

Так, у рішенні ЄСПЛ "Пономарьов проти України" Суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

У рішенні ЄСПЛ "Устименко проти України" Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН "Про захист прав людини та основоположних свобод").

У даному випадку не можна визнати поважними вказані заявником причини пропуску строку на пред`явлення Наказу до виконання, які б перешкоджали заявнику у межах строку, визначеного Закону 1404-VІІІ пред`явити Наказ до виконання. Пред`явлення Наказу до виконання після його повернення стягувачу взагалі не відбулось, тобто протягом більше чотирьох років, заявник не вчиняв реальні дії щодо пред`явлення Наказу до виконання.

Суд ураховує, що пасивна позиція стягувача протягом періоду 2015 - 2018 років, а саме те, що ним не було вжито жодних заходів (повторне пред`явлення виконавчого документу, контроль, звернення в період виконання судового рішення до відповідного відділу виконавчої служби тощо) для виконання рішення у даній справі вказує на те, що він не був зацікавлений у виконанні рішення у справі 5023/2465/12.

Твердження стягувача про те, що він не міг пред`явити Наказ до примусового виконання у зв`язку з його викраденням, тому пропустив строк з поважних причин, суд вважає непереконливими, оскільки згідно з п. 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд наголошує, що викрадення Наказу не позбавляє стягувача права звернутись до суду із заявою про видачу його дублікату.

Отже, виконання рішення у даній справі цілком залежало від волі стягувача.

Проте, стягувач із заявою про видачу дублікату Наказу протягом строку для пред`явлення його до виконання не звертався, що свідчить про його незацікавленість у виконанні рішення у справі.

Інших доказів, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для вчинення процесуальних дій, заявником не подано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, а відтак, відсутні правові підстави для поновлення строку для пред`явлення Наказу до примусового виконання.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 234, 329 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу у справі № 5023/2465/12 від 05.10.2012 року до виконання (вх.№ 27546 від 14.11.2019 року) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали, відповідно до ст. 256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 09.12.2019 року.

Суддя О.В. Смірнова