РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2019Справа № 910/9121/19

За позовом: Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України"

до: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про: зобов`язання вчинити дії

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники:

від позивача - Поштар Т.П., за дов.

від відповідача - Коваленко С.В., за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов`язання підписати акти приймання-передачі природного газу за березень, лютий, січень 2018 відповідно до Договорів №2070/1718-ТЕ-41 від 08.09.2017, №2071/1718-БО-41 від 08.09.2017, №2072/1718-КП-41 від 08.09.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 відкрито провадження у справі №910/9121/19 за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що умовами укладеними сторонами Договорів поставки природного газу №2070/1718-ТЕ-41 від 08.09.2017, №2071/1718-БО-41 від 08.09.2017, №2072/1718-КП-41 від 08.09.2017 передбачено здійснення поставки позивачу природного газу у період з 31.10.2017 по 31.03.2018 у визначеному обсязі. Позивач зазначає, що ним було спожито природний газ у період з січня по березень 2018, однак відповідач акти приймання-передачі природного газу за березень, лютий, січень 2018 не підписав, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував, вказуючи, що умови Договорів постачання не передбачають безумовний обов`язок відповідача здійснювати постачання природного газу позивачу, право позивача на придбання природного газу не є абсолютним та залежить від ряду умов, зокрема від належного виконання позивачем пункту 12 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187, при цьому позивачем не було виконано вимоги п.12 вказаного Положення, зокрема, у позивача наявна заборгованість за природний газ перед відповідачем, а відтак відповідачем не надавались номінації та не здійснювалось постачання природного газу.

В судовому засіданні 29.10.2019 закрито підготовче провадження, призначено здійснювати розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 03.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до пункту 2 розділу 3 глави VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Згідно пункту 3 розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункт 4 розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ).

Згідно із заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу позивач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498.

Відповідно до пункту 1.1. Типового договору розподілу природного газу цей договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

В пункті 2.1. Договору визначено, що оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

08 вересня 2017 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) укладені договори постачання природного газу:

- №2070/1718-ТЕ-41 від 08.09.2017 (виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води (п.1.2. зазначеного договору);

- №2072/1718-КП-41 від 08.09.2017 (виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п. 1.2. зазначеного договору);

- №2071/1718-Б0-41 від 08.09.2017 (виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п.1.2. зазначеного договору).

Вищевказаними договорами встановлено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017р. по 31.03.2018 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом:

- до 697,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 37,0 тис. куб. метрів, листопад 115,0 тис. куб. метрів, грудень 138,0 тис. куб. метрів, січень 165,0 тис. куб. метрів, лютий 128,0 тис. куб. метрів, березень 114,0 тис. куб. метрів (п. 1.2. договору №2070/1718-ТЕ-41 від 08.09.2017);

- до 233,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 25,0 тис. куб. метрів, листопад 35,0 тис. куб. метрів, грудень 40,0 тис. куб. метрів, січень 50,0 тис. куб. метрів, лютий 48,0 тис. куб. метрів, березень 35,0 тис. куб. метрів (п.1.2. договору №2071/1718-КП-41 від 08.09.2017);

- до 49,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 5,0 тис. куб. метрів, листопад 8,0 тис.куб.метрів, грудень 10,0 тис. куб. метрів, січень 12,0 тис. куб: метрів, лютий 8,0 тис. куб. метрів, березень 6,0 тис. куб. метрів, (п.1.2. договору №2072/171 41 від 08.09.2017).

Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цими договорами, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього Договору. Допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених в п.2.1 Договорів. Узгодження обсягів газу, що передаються по даних договорах у відповідному місяці, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до Розділу 3 даних договорів. При цьому, споживач не позбавляється права на корегування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених в пункті 2.1. Договору, шляхом підписання додаткової угоди. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п.3.7 договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу (п.п. 2.2, 2.3, 2.4 договору).

Відповідно до п.2.6. Договорів розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснюють оператори газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ «Київгаз», з яким споживач уклав відповідний договір.

Постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного прибутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи (ч. 1 п. 3.1. договору №2070/1718-ТЕ-41 від 08.09.2017);

- імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п. 3.1. договорів).

У пункті 3.2. згаданих договорів сторони погодили, що постачання природного газу за цими договорами здійснюється виключно за умови дотримання споживачем вимог пункту 12 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу №187 від 22.03.2017.

У разі невиконання споживачем вимог пункту 12 Положення постачальник не підтверджує планові обсяги газу (номінацію) для споживача, при цьому передача природного газу не здійснюється. Постачальник застосовує процедуру подання номінацій та реномінацій відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Номінація надається в обсязі необхідному споживачу за цим договором за умови виконання споживачем вимог пункту 12 Положення (п.п. 3.3., 3.4. договорів).

Виходячи з пунктів 7.2, 7.3 договорів постачання природного газу, споживач зобов`язаний самостійно припинити (обмежувати) використання природного газу у разі порушення строків оплати за договором про постачання природного газу, відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу, інших випадках, передбачених цим договором та законодавством; постачальник має право припинити або обмежити постачання природного газу споживачеві у разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача.

Вищезазначені договори постачання природного газу набирають чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1. договорів).

З наявного у матеріалах справи листування, а саме з листів №26-10382/1.2-17 від 28.12.2017, №26-423/1.2-18 від 25.01.2018, №26-1223/1.2-18 від 28.02.2018 вбачається, що відповідач повідомив позивача про те, що ним не виконуються вимоги п.12 Положення та відповідно не отримано номінації природного газу з ресурсу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на січень, лютий та березень 2018р. За відсутності номінацій компанія не матиме правових підстав для документального оформлення природного газу, використаного позивачем у січні, лютому та березні 2018.

Листами №26-913/1.2.-18 від 15.02.2018, №26-1744/1.8-18 від 15.03.2018 та№26- 2793/1.2-18 від 20.04.2018 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з невиконанням умов п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187 Державному підприємству "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу на січень, лютий, березень 2018 року. Таким чином, компанія не здійснювала постачання природного газу ДП «Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" у вказаних періодах для зазначених категорій споживачів, а відтак позивачу були повернені акти приймання-передачі природного газу за січень 2018 року на загальний обсяг 173,708 тис.куб. м., за лютий 2018 року на загальний обсяг 131 331 тис.куб.м. та за березень 2018 року на загальний обсяг 149,139 тис. куб.м. без підписання.

За твердженням позивача, спір у справі виник внаслідок невизнання відповідачем права на споживання газу у період з січня по березень 2018 року включно та фактично газ у вказаних обсягах був спожитий, проте відповідач ухиляється від підписання актів. Такими чином позивач просить суд зобов`язати підписати акти приймання-передачі природного газу за березень, лютий, січень 2018 відповідно до Договорів №2070/1718-ТЕ-41 від 08.09.2017, №2071/1718-БО-41 від 08.09.2017, №2072/1718-КП-41 від 08.09.2017.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договори постачання природного газу №2070/1718-ТЕ-41 від 08.09.2017; №2072/1718-КП-41 від 08.09.2017; №2071/1718-Б0-41 від 08.09.2017, за якими Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" визнано постачальником природного газу, а позивач - споживачем, погоджено періоди здійснення передачі (поставки) газу та його обсяги.

Як вбачається із матеріалів справи, акти приймання-передачі за січень-березень 2018 року відповідачем не підписувались, мотивована відмова від підписання таких актів полягала у невиконанні позивачем вимог п.12 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187, а саме в зв`язку із наявністю заборгованості позивача за природний газ перед відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. (Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

У даній справі позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за січень-березень 2018 року, який вже спожито і його не існує в природі, тобто у періоді, який на час звернення до суду з позовом минув, а договорами поставки газу передбачено перехід права власності на природний газ до споживача після підписання актів приймання-передачі, а відтак така вимога є вимогою про встановлення юридичного факту, в зв`язку з чим не підлягає задоволенню у господарському процесі.

Отже заявлено вимогу, спрямовану на визнання існування права у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання.

Суд звертає увагу на те, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.

Висновку про те, чи існувало у позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів позивача, які можуть бути реалізовані. Натомість вимога про зобов`язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за січень-березень 2018 року, який вже спожито і його не існує в природі, тобто визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі ефективним способом захисту не є.

(Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Шкурдова

Дата складення тексту рішення: 10.12.19