ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 грудня 2019 р. Справа № 903/800/19
Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка"

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 69091,82 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Гуменюк О. В., довіреність від 25.11.2019;

від відповідача: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути 69091,82 грн, з них 38327,00 грн - основний борг, який виник внаслідок невиконання відповідачем умов договору поставки № ВЗ-Г-2-2-92 від 28.09.2018, 8752,44 грн - пені, 22012,38 грн - 50% річних.

При обґрунтуванні заявленої вимоги посилається на умови договору поставки, видаткові накладні на відпуск, акт звірки взаєморозрахунків між сторонами за яким відповідачем визнана заборгованість станом на 27.06.2019 в сумі 38327,00грн, на суму боргу на підставі п. 8.2 договору та ст. 625 ЦК України нараховано 50 % річних 22012,38грн. та 8752,44грн. пені.

Як слідує, із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 02.10.2019 було внесено запис №4022722 про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Згідно висновку щодо застосування норм права, викладеному у Постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 73), з 15 грудня 2017, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 15.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.11.2019, зобов`язано відповідача надати відзив на позов, позивача - відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 12.11.2019 відкладено підготовче засідання на 25.11.2019.

Ухвалою суду від 25.11.2019 було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 10.12.2019.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові.

Відповідач відзиву на позов не представив, ухвали суду направлені на адресу відповідача зазначену в позовній заяві, повернулись до суду з відміткою пошти "адресат відсутній". Згідно витягу з ЄДРПОУ від 10.12.2019 місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1, код НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

28.02.2018 між сторонами по справі був укладений договір поставки № В9-Г-2-2-92 (а.с. 9-12), відповідно до умов якого (п. 1.1) постачальник зобов`язався поставляти покупцеві товар, а покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, викладеними ц додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до даного договору відповідачу по видаткових накладних № 4457 від 03.10.2018, №4798 від 20.10.2018№ 4854 від 23.10.2018 ( а. с. 13-15) позивачем здійснено поставку товару (корм для свиней) на загальну суму 58000,00грн.

Згідно п. 4.2. договору ціни та товар у відповідності до даного договору є погодженими між сторонами, відповідають діючим на момент реалізації прайс - лист і вказуються постачальником в накладних на реалізацію.

Відповідно до п. 4.10.4 договору незалежно виду і найменування товару термін оплати покупцем його вартості в будь - якому випадку не повинен перевищувати 30 календарних днів з моменту отримання товару

З метою досудового врегулювання спору позивач 27.05.2019 направив на адресу відповідача претензію № 1-4/380 про погашення заборгованості по договору № В9-Г-2-2-92 від 28.02.2018.

Однак, відповідач свої зобов`язання в частині оплати товару виконав частково у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 38327,00грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2019 - 27.06.2019, який підписано сторонами по справі (а. с. 18).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 38327,00грн. обґрунтованою, а тому в даній частині задовольняє позов.

При цьому враховує наступне.

Між сторонами по справі виникли зобов`язання, що випливають з договорів поставки.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд вважає, що позивачем наданими матеріалами (актом звірки розрахунків, видатковими накладними) підтверджена заявлена до стягнення заборгованість в сумі 38327,00грн., а тому стягує її з відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 8.2 договору за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом затримки платежу, від суми боргу за кожен день прострочення, а також вартість товару з врахуванням встановленого індексу інфляції та 50 відсотків річних від простроченої суми за кожен день затримки платежу.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на те, що оплата товару мала б відбутися 22.11.2018, то з 23.11.2018 відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Згідно розрахунку позивача (а. с. 20), нарахування пені проведено по кожному простроченому платежу в межах шести місяців, а тому заявлена сума пені 8752,44грн. підлягає стягненю з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення 50 відсотків річних, нарахованих відповідно в сумі 22012,38грн. то, дана підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2 договору сторони визначили нарахування 50 відсотків річних від простроченої суми за кожен день затримки платежу.

Згідно розрахунку позивача дані нарахування проведено з врахуванням строків оплати згідно договору поставки (а. с. 20).

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1921,00 грн. в силу ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Єршова 11, ) 69021,82грн. з них, 38327,00грн основного боргу, 8752,44 грн пені, 22012,38 грн - 50% річних, а також 1921,00 грн. витрат по судовому збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення 10.12.2019

Суддя С. В. Костюк