ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Справа№ 911/684/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колоса Володимира Володимировича

на рішення господарського суду Київської області від 07.06.2019 (повне рішення складено 07.06.2019)

у справі № 911/684/19 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Комунального підприємства Обухівської міської ради "Обухівський ринок"

до Фізичної особи-підприємця Колоса Володимира Володимировича

про стягнення 35 571,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

В березні 2019 року Комунальне підприємство Обухівської міської ради "Обухівський ринок" (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Колоса Володимира Володимировича (відповідач) про стягнення 35 571,18 грн.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем умов договору №397 про надання послуг з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі від 23.03.2015 в частині оплати наданих послуг за період з 01.07.2017 по 31.12.2018. Матеріально-правовою підставою позову зазначені ст.ст. 16, 526, 610, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України та ст.ст. 216, 220, 222 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі №911/684/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Колос Володимира Володимировича на користь Комунального підприємства Обухівської міської ради "Обухівський ринок" 35 571 грн. 18 коп. боргу та 1 921 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано встановленим фактом надання позивачем відповідачу послуг протягом спірного періоду та невиконання останнім умов договору в частині своєчасної та повної оплати спожитих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 35 571 грн. 18 коп., доказів погашення якої суду не було надано. Рішення суду обґрунтовано посиланням на ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 626, 901, 903 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Фізична особа-підприємець Колос Володимир Володимирович звернувся з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що: суд першої інстанції невірно кваліфікував спірні правовідносини, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права (Главу 58 ЦК України); розрахунок заборгованості не підписаний відповідачем та здійснений позивачем без урахування площі одного торговельного місця; позивачем не конкретизовані які саме послуги надавалися відповідачу і на підставі якого договору та недоведений позивачем факт надання послуг; додані до позовної заяви додатки не містять рахунків, які на думку позивача, мають бути сплачені за спірний період; позивач не надав суду доказів направлення претензії відповідачу про сплив двомісячного терміну на сплату послуг з утримання торгівельного місця та доказів того, що має право здійснювати діяльність у сфері надання послуг та надання в оренду торгівельних місць.

Узагальнений доводи та заперечення інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на апеляційну скаргу).

У поданому відзиві позивач заперечує проти доводів відповідача, посилаючись на те, що на виконання умов договору №397 від 23.03.2015 позивач передав відповідачу торговельне місце, а відповідач свої договірні зобов`язання в частині оплати наданих послуг з надання торговельного місця виконав лише частково за період з січня 2017 року по грудень 2018 року. Укладений між сторонами договір про надання послуг з утримання торгівельного місця для забезпечення здійснення торгівлі від 23.03.2015 на час розгляду справи є чинним, павільйон відповідача знаходиться на території позивача. Наведені обставини визнані судом встановленими і в установленому законом порядку не спростовані. Позивач просить апеляційний господарський суд відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, а рішення у даній справі залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 передані на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Ходаківської І.П., суддів: Владимиренко С.В., Демидової А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Колоса Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі №911/684/19, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанцій, визначення відповідно до них правовідносин.

23.03.2015 між Комунальним підприємством Обухівської міської ради "Обухівський ринок" та Фізичною особою-підприємцем Колос Володимиром Володимировичем було укладено Договір № 397 про надання послуг з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі, предметом якого є надання послуг з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі загальною площею 60 кв. метрів, що розташоване на території КП Обухівської міськради "Обухівський ринок" по вул. Київська, 166 а (п. 1 Договору).

За умовами Договору:

- торговельне місце облаштоване тимчасовою несанкціонованою спорудою, яка на праві приватної власності належить підприємцю та встановлено згідно рішення Обухівської міської ради № 1409 від 04.12.2013 року (п. 1.1 Договору);

- місцезнаходження об`єкта зазначається в плані території КП Обухівської міськради "Обухівський ринок"(п. 1.2 Договору);

- сторони погодили порядок розрахунку між сторонами за надані послуги;

- сума вартості послуг залежить від кількості займаних торговельних місць:

а) одне торговельне місце згідно Правил торгівлі на ринках м. Обухова та рішення виконкому Обухівської міської ради № 733 від 06.08.2013 року становить 2 кв. мерів та вартість його обслуговування становить 3,30 грн з ПДВ;

б) в разі зміни вартості послуг, за згодою сторін, вартість підлягає зміні без переоформлення договору;

в) оплата за договором проводиться згідно виставлених рахунків щомісячно шляхом перерахування підприємцем на поточний рахунок КП Обухівської міськради "Обухівський ринок" до 10 числа поточного місяця. Якщо передплата не здійснена підприємцем згідно з даним договором на протязі двох календарних місяців, ринок має право заборонити підприємцю здійснювати торговельну діяльність та розірвати умови договору в односторонньому порядку з винесенням питання на виконком Обухівської міської ради про зупинення дії рішення на встановлення торговельного павільйону та його демонтаж;

д) послуги ринку 99,00 грн. в день з ПДВ;

є) у випадку припинення торговельної діяльності на час відпустки підприємця оплата проводиться за тарифом 3,05 грн з ПДВ згідно рішення виконкому Обухівської міської ради №733 від 06.08.2013. Для застосування цього тарифу підприємець повинен надати адміністрації КП Обухівської міськради "Обухівський ринок" довідку з ДПІ в Обухівському районі про припинення підприємницької діяльності згідно законодавства та щоденного обстеження контролером підприємства на предмет закриття торговельного павільйону (пункт 3 Договору);

- договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання, якщо інше не передбачено договором. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна з сторін не вимагає його припинення або переукладення, тоді договір кожного разу вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах (п. 5 Договору).

Обґрунтовуючи свій позов позивач зазначає, що на виконання умов Договору він передав відповідачу торговельне місце, проте, відповідач, здійснюючи торгівельну діяльність на території позивача, що підтверджується наданими позивачем Актами здачі-прийомки виконаних робіт за період січень 2017 року - грудень 2018 року, визначені договором зобов`язання по оплаті послуг з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі, виконував неналежним чином, у зв`язку з чим за ним згідно Акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 35 571,18 грн. (73 571, 18 грн. сума нарахована за надання послуг за спірний період - 38 000,00 грн. сума коштів сплачена позивачем за спірний період).

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію від 11.01.2019 вих. № 6 про необхідність сплати заборгованості на суму 35 571,18 грн., яка залишена відповідачем без реагування та задоволення (а.с.53-55). У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідача вказану суму боргу за надані послуги з утримання торговельного місця за період з січня 2017 року по грудень 2018 року згідно Договору.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідач у відзиві на позов зазначає про те, що виявлені ним помилки в розрахунку сум, які підлягають оплаті за надані послуги, оскільки в рішенні Обухівської міської ради, яким було визначено тарифи з утримання одного торгівельного місця, не було зазначено площі одного торговельного місця. Відповідач стверджує про те, що позивачем не подано доказів в підтвердження права здійснювати діяльність у сфері надання послуг визначених договором, а також у сфері надання в оренду торгівельного місця. Також відповідач зазначає, що спірним Договором не передбаченого обов`язку останнього оплачувати надані позивачем послуги та не передбачено відповідальності за порушення взятих на себе відповідачем зобов`язань. На думку відповідача, спірні акти прийому-передачі не містять переліку наданих послуг та реквізитів договору на підставі якого такі послуги надавались. Позивач, неправомірно щомісячно виставляє відповідачу окремо рахунки на оплату торговельного місця та окремо на оплату комунальних послуг, в підтвердження сплати за водопостачання, додає копії фіскальних чеків за період з квітня 2017 року по квітень 2019 року. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивачем було подано до суду першої істанції відповідь на відзив, де останній зазначив про те, що відповідачем не спростовано того, що на території позивача було встановлено павільйон відповідача, який там і знаходиться. Окрім того, позивач вказує на те, що відповідачем не спростована і не заперечена сума боргу нарахована позивачем за неоплату наданих ним послуг. Також позивач звертає увагу суду, що періодично протягом спірного періоду відповідач проводив часткові проплати за надані послуги, що дає підстави стверджувати про те, що відповідач визнає надання відповідних послуг. Зважаючи на ненадання відповідачем доказів своєчасної оплати послуг наданих позивачем за спірним Договором, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Оскільки відповідачем належним чином не спростовано факту надання спірних послуг позивачем протягом спірного періоду, не надано контррозрахунку та доказів погашення заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 35 571,18 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу вимог ст.ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином відповідно до визначених умов та у встановлений строк. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання).

Укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм Глави 63 ЦК України.

Згідно ст.ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Встановивши на підставі сукупності поданих до матеріалів справи доказів факт неналежного виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі за період з 01.07.2017 по 31.12.2018 та з огляду на наявність непогашеної заборгованості на час вирішення спору, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у даній справі.

Відповідач під час перегляду цієї справи у суді апеляційної інстанції встановлені місцевим господарським судом обставини не спростував і відповідних доказів суду не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не додані до позовної заяви рахунки на оплату послуг відхиляються судовою колегією, виходячи з наступного.

За приписами ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

За своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку оплатити надані послуги (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у постанові № 37/405 від 29.09.2009).

Договір, укладений між позивачем та відповідачем, містить умови щодо строку, порядку оплати та вартість послуг (розділ 3 договору «Порядок розрахунків»), а також необхідні платіжні реквізити позивача (поточний рахунок), що свідчить про можливість виконання своїх зобов`язань відповідачем.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом не відображено у мотивувальній частині оскаржуваного рішення всіх доводів відповідача та підстав їх відхилення є неспроможним, оскільки аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії), від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Водночас вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за підсумками розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог зазначеної статті.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колоса Володимира Володимировича на рішення господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі № 911/684/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 07.06.2019 у справі № 911/684/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/684/19 повернути до господарського суду Київської області.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 04.12.2019

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова