ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 Справа № 908/2719/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65, зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач)

суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників:

від позивача: Графченко І.А., ордер серії АЕ№1002398 від 02.12.2019, адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 у справі №908/2719/19 (суддя Проскуряков К.В.; ухвалу постановлено у місті Запоріжжя без виклику представників сторін)

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м.Київ

до фізичної особи - підприємця Снадчука Геннадія Анатолійовича, м.Запоріжжя

про стягнення заборгованості за кредитним договором №R305653/10892/519894 від 07.03.2019 у розмірі 94160,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 у справі №908/2719/19 (суддя Проскуряков К.В.) в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" №114/5-163946 від 16.09.2019 (вх. №2908/08-07/19 від 30.09.2019) про забезпечення позову - відмовлено.

АТ "Райффайзен Банк Аваль" (позивач, заявник) звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 у справі №908/2719/19 та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що відповідач всупереч вимогам кредитного договору не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим станом на 28.08.2019 за ним утворилась кредитна заборгованість у сумі 94160,21 грн. (без урахування пені). Посилаючись на положення ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, позивач звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову застосовуються судом, як засіб запобігання можливих порушень майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Апелянт зазначає, що заява про забезпечення позову є інструментом, з метою якого сторона, права якої порушено, звертається до суду з метою недопущення здійснення дій спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань, в тому числі і дій, спрямованих на надмірне витрачання грошових коштів, реалізацію належного відповідачу майна. Судом першої інстанції не зазначено, якими саме доказами Банк повинен довести необхідність накладення арешту на майно відповідача.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 у справі №908/2719/19; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 04.12.2019 о 12:00 год.

Фізична особа - підприємець Снадчук Геннадій Анатолійович (відповідач) відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надав.

Представник позивача в судовому засіданні 04.12.2019 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

В призначений час відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів визнала, що неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, тому вважала можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

За результатами перегляду справи (матеріалів оскарження ухвали) судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 04.12.2019 прийнято постанову, з проголошенням вступної та резолютивної частини.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача, який приймав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

У вересні 2019 року Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Снадчука Геннадія Анатолійовича про стягнення заборгованості за кредитним договором №R305653/10892/519894 від 07.03.2019 у сумі 94160,21 грн.

Звернення позивача з позовом мотивовано тими обставинами, що фізичною особою - підприємцем Снадчук Г.А. порушено умови вказаного кредитного договору в частині щомісячного погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 87041,60 грн. і заборгованість за відсотками у розмірі 7118,61 грн.

Одночасно з позовною заявою АТ "Райффайзен Банк Аваль" до Господарського суду Запорізької області було подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно позичальника - фізичної особи-підприємця Снадчук Генадія Анатолійовича, ІПН: 253010774 , яке належить йому на праві власності, а саме на: будинок, загальною площею 81,1 кв. м, який знаходиться за адресою: Запорізька область , Вільнянський район , с . Люцерна , вул. Польова, буд. 31.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач, з огляду на те, що заявлені позовні вимоги мають значний розмір і враховуючи відсутність належного виконання відповідачем зобов`язання, вважає, що заявлений спосіб забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, є адекватним способом запобіганню можливих порушень майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, та недопущення відчуження цього майна під час розгляду справи (в тому числі шляхом укладення як реальних, так і фіктивних правочинів), з метою подальшого приховання та неможливості його реалізації, в тому числі через органи ДВС у випадку ухвалення рішення на користь позивача та звернення до відповідних органів із виконавчими документами.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто, з наведених норм вбачається, що засоби забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акту.

Відповідно до положень статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3); захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 у справі №910/361/18.

Отже, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

За змістом частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У своїй заяві про забезпечення позову АТ "Райффайзен Банк Аваль" посилається лише на ті обставини, які є підставою позову у даній справі - неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Доводи позивача і у заяві про забезпечення позову і у апеляційній скарзі зводяться виключно до того, що відповідач може вчинити дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду та про можливе утруднення (унеможливлення) виконання рішення по справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованими. Заява про забезпечення позову не містить доказів, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб, у зв`язку з чим вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 Господарського кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

В той же час, заява про забезпечення позову не містить обґрунтування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Позивачем не наведено в чому полягає зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Позивач лише посилається на факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що не свідчить про існування обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як цього вимагає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України.

Із заяви про забезпечення позову АТ "Райффайзен Банк Аваль" не вбачається також, що майно, наявне у відповідача, може зникнути, зменшитися в кількості, або може погіршитися його якість на момент виконання рішення в результаті об`єктивних чи суб`єктивних причин. Доказом таких обставин могло би бути, зокрема, вчинення відповідачем активних дій, спрямованих на приховування або відчуження майна; дій, спрямованих на уникнення відповідальності або перешкоджання законному стягненню; відсутність грошових коштів для виконання зобов`язання за спірними правочинами; незадовільний фінансовий стан; наявність відкритих виконавчих проваджень тощо.

Зі змісту пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

У постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19 викладено правову позицію, що піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 94160,21 грн. Однак позивач просить накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості, належний відповідачу, не обґрунтувавши вартість цього об`єкта нерухомості, а також не навівши доказів того, що у відповідача відсутні будь-які грошові кошти, в тому числі і на рахунках в банківських установах, або інше майно, залучене до господарської діяльності відповідача, за рахунок якого може відбутись погашення заборгованості.

Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції правильно вказав, що не можуть бути підставою для забезпечення позову доводи позивача про ухилення відповідача від виконання зобов`язань за спірним договором, якими обґрунтовані позовні вимоги. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З урахуванням усіх встановлених фактичних обставин справи, доводи апеляційної скарги визнаються колегією суддів непереконливими і не спроможними спростувати обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 у справі №908/2719/19 прийнята з висновками, що відповідають обставинам справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, отже підстав для її скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена ухвала - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 01.10.2019 у справі №908/2719/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повна постанова складена 10.12.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова