СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа № 922/2142/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. 3217 Х/1-7) на ухвалу господарського суду Харківської області від 26.09.2019 року, постановлену у приміщенні вказаного суду суддею Жигалкіним І.П., повний текст якої складено 30.09.2019 року, у справі

за позовом ТОВ "ВКМ-Арматура", м. Суми,

до АТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", м. Харків,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКМ-Арматура", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в о. Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" (надалі - Відповідач) грошові кошти в загальній сумі 5 228 612,80 грн. (де: заборгованість за договором про закупівлю товарів № від 31.12.2018р. в сумі 1 000 000,00 грн. та за договором про закупівлю товарів № від 31.01.2019р. в сумі 4 228 612,80 грн.), а також стягнути з Відповідача суму судових витрат, а саме: 78 429,18 грн. - сума судового збору та 261 500,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 09.07.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засіданні на "23" липня 2019 р. о 10:00.

Представником Позивача було надано заяву (вх. № 20229 від 22.08.2019р.) про зміну підстав позову.

В подальшому, на адресу суду 26 вересня 2019 року за вхідним №23108 від Позивача надійшла заява про відмову від позові, обґрунтовуючи тим, що Відповідачем заборгованість погашено у повному обсязі, у зв`язку з чим відпала потреба у подальшому розгляді справи.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКМ-Арматура" у заяві про відмову від позову вх. №23108 від 26.09.2019 просило стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в о. Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" суму судових витрат, а саме - 78 429,18 грн. - сума судового збору та 261 500,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.09.2019 року прийнято відмову позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКМ-Арматура", від позову у справі №922/2142/19 та закрито провадження у справі 922/2142/19.

Оскільки позивач відмовився від позову та відмову прийнято судом, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження по справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Щодо судових витрат, які позивач просив стягнути з відповідача, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні такої заяви, зазначивши, що позивачем не було надано доказів понесення позивачем витрат на послуги адвоката у розмірі 261 500,00 грн., крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що повернення судового збору, сплаченого відповідачем, здійснюється в порядку пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" після подання позивачем відповідного клопотання.

Позивач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить цю ухвалу змінити в частині розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача 78 429,18 грн. витрат зі сплати судового збору та 261 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що розмір гонорару адвоката встановлений у договорі між позивачем та його представником, а присудження стягнення понесених позивачем судових витрат з відповідача суд мав здійснити без клопотання позивача.

Відповідач у відзиві проти доводів апеляційної скарги заперечує. Вказує, що оскільки заборгованість по договору № сплачена відповідачем до дати отримання відповідачем заяви про зміну підстав позову, то фактично, на момент подання такої заяви у позивача були відсутні підстав для звернення до суду з цією заявою, оскільки заборгованість була відсутня.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, відповідач зазначає, що позивачем не подано суду доказів понесення цих витрат, а зазначена позивачем сума таких витрат не є обґрунтованою.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Позовна заява у даній справі надійшла до місцевого господарського суду 08.07.2019 року та містить наступні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача:

- заборгованості за договором № в сумі 1000000,00 грн;

- заборгованості за договором № в сумі 4 228 612,80 грн.

За подання позовної заяви з ціною позову у розмірі 5 228 612,80 грн. позивач сплатив 78 429,18 грн. судового збору.

22.08.2019 року позивачем подано заяву про зміну підстав позову, в якій останній виклав наступні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь:

- заборгованості за договором № в сумі 3 370 381,20 грн.;

- заборгованості за договором № на суму - 973 092,00 грн.

Таким чином, при зміні підстав позову позивачем:

- виключені вимоги про стягнення заборгованості договором № в сумі 1000000,00 грн.;

- змінено (зменшено) розмір заборгованості договором № з суми 4 228 612,80 грн. до суми 3 370 381,20 грн.;

- заявлено вимоги про стягнення заборгованості за договором № на суму 973 092,00 грн.

Підстави для закриття судом провадження у справі викладені частині 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент подачі позивачем заяви про відмову від позову (26.09.2019 року) в матеріалах справи вже містились докази сплати відповідачем в період з 21.06.2019 року по 11.09.2019 року, тобто як до подання позовної заяви, так і після її подання, заборгованості за договором № на суму 5 080 876,80 грн., крім того, в матеріалах справи були наявні докази сплати відповідачем залишку заборгованості за договором у розмірі 973 092,00 грн. (т. 1, а.с. 172 - 185).

Вищевказані докази були надані відповідачем 12.09.2019 року разом із відзивом на заяву про зміну підстав позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, враховуючи те, що матеріали справи містили докази оплати відповідачем у повному обсязі заборгованості перед відповідачем, на виконання імперативних приписів пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України повинен був закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

При цьому, слід звернути увагу на те, що закриття провадження є обов`язком, а не правом суду та не вимагає подання відповідних клопотань від учасників справи.

Натомість місцевим господарським судом було неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та в порушення приписів пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України закрито провадження у справі лише після звернення позивача з відповідною заявою про відмову від позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України - за відсутністю предмету спору.

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

В той же час, відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що спір у даній справи виник наслідок невиконання відповідачем умов укладених між сторонами у справі договорів.

На дату пред`явлення позову (08.07.2019 року) заборгованість відповідача перед позивачем за договором № складала 4 228 612,80 грн. та була сплачена відповідачем вже після пред`явлення позову - в період з 06.08.2019 по 11.09.2019 року.

При цьому, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № сплачена відповідачем 22.08.2019 року - тобто в день подання позивачем заяви про зміну підстав позову, та враховуючи те, що відповідна заява була пред`явлена до суду о 09:15 годині, оплата відповідачем заборгованості була здійснена вже після пред`явлення заяви про зміну підстав позову.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що заборгованість ним сплачена до отримання копії заяви про зміну підстав позову, а тому на момент подання цієї заяви позивач не мав підстав звернення до суду, оскільки на думку колегії суддів, в аспекті визначення моменту виконання стороною у справі певних дій до або після подання позовної заяви (заяви про зміну підстав позову), з урахування положень статті 171 Господарського процесуального кодексу, відповідно до положень якої позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, визначальним є саме момент пред`явлення позивачем позову до суду (подання заяви про зміну підстав позову), а не момент отримання відповідачем копії відповідної позовної заяви чи заяви про зміну підстав позову.

За викладених обставин, колегією суддів встановлено, що відповідач мав заборгованість перед позивачем за відповідними до подання позовної заяви у розмірі 4 228 612,80 грн. та до подання заяви про зміну підстав позову у розмірі 973 092,00 грн. Таким чином, позовні вимоги на загальну суму 4 228 612,80 грн. + 973 092,00 грн. = 5201704,80 грн. на момент пред`явлення позову та подання заяви про зміну підстав позову були обґрунтовані, а позивач мав підстави для звернення до суду із відповідним позовом за заявою про зміну підстав позову.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. В разі встановлення наявності у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Оскільки спір у даній справи виник наслідок невиконання відповідачем умов укладених між сторонами у справі договорів, колегія суддів в порядку частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає на відповідача витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 78025,57 грн. Решта судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 403,61 грн. залишаються за позивачем з огляду на те, що заборгованість за договором №, яку в сумі 1000000,00 грн., позивач просив стягнути з відповідача при поданні позовної заяви була сплачена відповідачем ще до подання позовної заяви, а отже - на момент пред`явлення позову права позивача в цій частині не були порушені.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача частини судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 78025,57 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Дослідивши подані позивачем докази, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката, судом вставлено, що в даному випадку, заявляючи до стягнення витрати на адвокатські послуги у розмірі 261 500,00 грн.

Позивачем не надано до суду доказів фактичного понесення даних витрат у заявленому розмірі, оскільки матеріали справи не містять доказів оплати позивачем адвокатських послуг адвокату Кундіус І.В.

Крім того адвокатом позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи також відсутній і договір між позивачем та адвокатом Кундіус І.В про надання правничої допомоги.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги відсутність доказів понесення позивачем витрат на послуги адвоката у розмірі 261 500,00 грн., відсутність договору на надання правової допомоги, відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про відшкодування адвокатських витрат не обґрунтовані та не підтверджені доказами, у зв`язку з чим - не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до частини 4 названої норми процесуального Закону, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, місцевим господарським судом було допущено невірне застосування норм процесуального права, мотивувальна частина такої ухвали суду підлягає зміні в частині підстав для закриття провадження у справі, а також в частині відмови у задоволенні заяви про покладення на відповідача витрат зі сплати судового збору, а тому, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що апеляційна скарга позивача задоволена частково, судові витрати зі сплати судового збору за подання цієї скарги розподіляються пропорційно задоволених судом вимог.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину ухвали господарського суду Харківської області від 26.09.2019 року в частині підстав закриття провадження у справі, а також в частині відмови у задоволенні заяви про покладення на відповідача витрат зі сплати судового збору, виклавши її в редакції цієї постанови.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" (, м. Харків, вул. Культури, 20-А, 61001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКМ-Арматура" (, м. Суми, вул. Скрябіна, 38-А, 40000) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 78025,57 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" (, м. Харків, вул. Культури, 20-А, 61001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКМ-Арматура" (, м. Суми, вул. Скрябіна, 38-А, 40000) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 441,83 грн.

Доручити Господарському суду Харківської області видати судовий наказ.

В частині відмови у задоволенні заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, ухвалу господарського суду Харківської області залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.12.2019

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий