ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3050/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м.Харків, вул. Сумська, б. 134; )
про стягнення заборгованості по заробітній платі

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства суму заборгованості у розмірі 161 340,40 грн., з яких: заборгованість по заробітній платі у розмірі 86 624,00 грн. та 92 716,26 грн. в якості суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2019 по 12.11.2019, а також судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., з урахуванням збільшення позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення статті 116 КЗпП України боржник не виплатив остаточний розрахунок. Відповідно до довідки боржника від 16.07.2019 № 105/421 сума заборгованості склала 86 624,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/3050/19 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов, згідно ч. 4 ст. 250 ГПК України строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Сторонам роз`яснено, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених статтею 248 ГПК України.

16 жовтня 2019 року через канцелярію господарського суду Харківської області відповідачем було надано відзив на позовну заяву (вх.№24720 від 16 жовтня 2019 року), в якій просить суд позов задовольнити частково. Зазначає, що задоволенню підлягає заборгованість із заробітної плати за період з квітня 2015 року по березень 2019 року у розмірі 75 532, 00 грн., що підтверджується довідкою №105/595 від 02.10.2019. Разом з тим, позивач в розрахунку суми середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку при звільненні визначила суму середньої заробітної плати виходячи із кількості календарних, а не робочих днів, що суперечить п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог - задоволено частково. Прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог в частині стягнення з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 86 624,00 грн., суми у розмірі 92 716,26 грн. в якості суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2019 по 12.11.2019 та суму судового збору у розмірі 1 921,00 грн. Зазначено, що розгляд справи продовжувати з урахуванням збільшення позовних вимог. В іншій частині відмовлено.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі відкрито 24 вересня 2019 року, таким чином строк розгляду справи закінчується 22 листопада 2019 року, однак, суд вважає, що в розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, розумний строк розгляду справи - це такий строк, який гарантує всім учасникам справи права на судовий захист. Враховуючи, що судом 15 листопада 2019 року задоволено заяву позивача про збільшення позовних вимог, суд вважає, що в даному випадку процесуального строку, визначеного статтею 248 ГПК України, недостатньо для повного та всебічного розгляду справи. Таким чином суд вважає за необхідне, надати відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про збільшення позовних вимог від 15 листопада 2019 року для подання відзиву на позов з урахуванням збільшення позовних вимог. Враховуюче те, що відповідно до поштового повідомлення, повернутого на адресу суду 22 листопада 2019 року, ухвалу про збільшення позовних вимог від 15 листопада 2019 року відповідачем було отримано 20 листопада 2019 року за довіреністю, строк на подання відповідачем відзиву на позов з урахуванням збільшення позовних вимог спливає 05 грудня 2019 року.

Разом з цим, суд наголошує, що здійснення подальшого перерозподілу означеної справи з підстав неможловості розгляду справи у строки визначені ГПК України, призвело б до більш тривалого строку розгляду справи та до порушення принципу доступу до правосуддя.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 13.08.2002 вона прийнята до центрального комплектувального складу Харківського державного авіаційного виробничого підприємства комплектувальником авіаційної техніки третього розряду відповідно до наказу № 639-к від 12.08.2002.

01.02.2005 ОСОБА_1 переведено до аналітичного відділу Харківського державного авіаційного виробничого підприємства економістом наказом № 75к від 01.02.2005.

01.12.2009 ОСОБА_1 наказом № 518к від 01.12.2009 переведено економістом другої категорії.

01.06.2011 ОСОБА_1 переведено до фінансового відділу Харківського державного авіаційного виробничого підприємства економістом другої категорії наказом № 335к від 01.06.2011.

13.02.2019 ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно із наказом № 27к від 13.02.2019 (а.с.14-15,т.1).

Як вбачається з довідки №105/421, виданої Харківським державним авіаційним виробничим підприємством 16.07.2019, сума заборгованості за період з листопада 2014 року по лютий 2019 року склала 86 624,00 грн. (а.с.17, т.1).

Суд встановив, що ухвалою господарського суду Харківської області від 15.04.2015 у справі №922/5397/13 порушено справу про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В частині 1 статті 74 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, відповідач визнає наявність заборгованості зі сплати заробітної плати у розмірі 75 532, 00 грн., посилаючись на те, що заробітна плата за період з листопада 2014 року по березень 2015 року в розмірі 7 092, 00 грн. вже включена до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою господарського суду Харківської області від 06.08.2015.

На підтвердження вищезазначеного відповідач надає довідку №105/595 від 02.10.2019 та ухвалу від 06.08.2015 (а.с.28-31,т.1).

Дослідивши надані відповідачем докази, суд встановив, що з ухвали, на яку посилається відповідач, не вбачається той факт, що саме заборгованість, яку належить сплатити позивачу, включена до реєстру вимог кредиторів і в якому саме розмірі.

Разом з тим, з довідки №105/595 від 02.10.2019, наданої відповідачем, вбачається, що станом на 02.10.2019 сума заборгованості останнього зі сплати заробітної плати за період з листопада 2014 року по лютий 2019 року складає 86 624,00 грн. (а.с.17, т.1).

Приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду належних, вірогідних та допустимих доказів, які б спростовували наявності перед позивачем заборгованості у розмірі 86 624,00 грн., суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 86 624,00 грн. обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача в якості суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2019 по 12.11.2019 у розмірі 92 716,26 грн.

За приписами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100.

В абзаці 3 пункту 2 Порядку №100 зазначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахованого середнього заробітку за час затримки суд зазначає, що відповідно до п. 2, 4, 8 Порядку №100, середній заробіток в даному випадку обраховується за формулою - сума заробітної плати за два останні повні робочі місяці, яка ділиться на кількість робочих днів за ці два місяці та множиться на кількість днів затримки виплати.

Як вбачається з трудової книжки позивача, наказу № 27к від 13.02.2019 про звільнення та довідки № 105/421 від 16.07.2019 виданої відповідачем ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку зі скороченням штату 13.02.2019. Таким чином останніми повними робочими місяцями були грудень 2018 року та січень 2019 року, при цьому, як вбачається із довідки наданої позивачем № 105/595 від 02.10.2019 (а.с.58,т.1), сума заробітної плати нарахованої позивачу за відповідні місяці становить 808,00 грн. Водночас, як вбачається з офіційного календаря за грудень 2018 року та січень 2019 року 41 робочий день (20 днів - за грудень 2018 року та 21 - за січень 2019 року). Тобто з урахуванням вимог п. 4, 5, 8 Порядку № 100 сума середнього заробітку, який повинен використовуватись при розрахунку позовних вимог складає 19,71 грн.

Таким чином, враховуючи, що позивачем заявлено період затримки проведення розрахунку з 13.02.2019 по 12.11.2019, беручи до уваги те, що 13.02.2019 позивача було звільнено, а от же цей день ще був робочим днем, така затримка становить 272 дня прострочення. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки становить 5 361,12 грн.

Однак як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення суму 92 716,26 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 92 716,26 грн. в якості суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2019 по 12.11.2019 підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 361,12 грн.

Суд зазначає, що інформація, зазначена в довідці №105/595 від 02.10.2019 про нарахування заробітної плати в березні 2019 року, не підтверджується будь-якими належними, вірогідними та достовірними доказами, адже як свідчить трудова книжка ОСОБА_1 , наказ № 27к від 13.02.2019 про звільнення та довідка №105/421 від 16.07.2019 видана відповідачем ОСОБА_1 було звільнено 13.02.2019. Разом з тим, позивачем не надано довідки з Пенсійного фонду України форми ОК-7 чи будь-якої іншої довідки, яка б свідчила про фактично відпрацьовані робочі дні ОСОБА_1 за грудень 2018 року та січень 2019 року.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, відповідно до статті 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору за позов в частині стягнення заборгованість по заробітній платі покладаються на відповідача у розмірі 1 921,00 грн.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов в частині стягнення заборгованості, в якості суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.02.2019 по 12.11.2019 частково, у відповідності до статті 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 111,08 грн. підлягають стягненню з відповідача, а у розмірі 1 809,92 грн. - покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 130, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м.Харків, вул. Сумська, б. 134; ) на користь Фізичної особи ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість зі сплати заробітної плати у розмірі 86 624 (вісімдесят шість тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 00 коп., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 13.02.2019 по 12.11.2019 в розмірі 5 361 (п`ять тисяч триста шістдесят одна) грн. 12 коп., а також судовий збір у розмірі 111 (сто одинадцять) грн. 08 коп.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м.Харків, вул. Сумська, б. 134; ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "06" грудня 2019 р.

Суддя Т.О. Пономаренко