ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1992/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Ярош А.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури - Коломійчук І.О. за посвідченням від 27.09.2017 року № 048039;

від Кабінету Міністрів України, м. Київ - не з`явився;

від Миколаївської міської ради, м. Миколаїв - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв - Кутельвас Т.Є. за довіреністю від 27.08.2019 року № 33/Д-19.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року, м. Миколаїв, суддя Ржепецький В.О.

у справі № 915/1992/19

за позовом в.о. прокурора Миколаївської області, м. Миколаїв в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, м. Київ

до відповідача Миколаївської міської ради, м. Миколаїв

про скасування запису в Державному реєстрі речових прав, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, вимог заяви та ухвали суду першої інстанції.

В вересні 2019 року в.о. прокурора Миколаївської області, м. Миколаїв в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, м. Київ звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, в якій просив суд скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 10.10.2018 року № 28428406 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0057 за територіальною громадою міста в особі Миколаївської міської ради.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваний у справі запис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, оскільки його було внесено за результатами розгляду звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв щодо реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 26,0034 га з кадастровим номером :07:001:0057 по вул. Айвазовського, 23 у м. Миколаєві для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, для розширення та обслуговування підхідного каналу та операційної території терміналу, а також проекту землеустрою щодо відведення в оренду зазначеному товариству цієї земельної ділянки. При цьому, Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року у справі № 814/1710/15, залишеною без змін ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015 року та Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016 року, задоволено позов прокурора міста Миколаєва та визнано протиправним і скасовано рішення Миколаївської міської ради від 18.03.2015 року № 46/47 в частині надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв в оренду вищезазначеної земельної ділянки площею 26,0034 га. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що спірна територія дна Бузького лиману (фактично частина водного об`єкта загальнодержавного значення) належить до державної власності, власником (розпорядником) якої є Кабінет Міністрів України, частина дна водної акваторії Бузького лиману не може бути об`єктом земельних правовідносин, оскільки неможливо встановити її межі в натурі, в зв`язку з чим, у міської ради відсутні повноваження щодо розпорядження такою земельною ділянкою та передачі її в оренду третім особам.

Разом із позовною заявою в.о. прокурора Миколаївської області, м. Миколаїв звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи по забезпеченню позову, а саме:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) по вул. Айвазовського, 23 у м. Миколаєві, та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки;

- заборонити Миколаївській міській раді (, вул. Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54027), вчиняти із земельною ділянкою площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, прийняття рішень щодо відведення земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 15.08.2019 року до Миколаївської міської ради, м. Миколаїв надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв щодо прийняття міською радою рішення про надання у користування спірної земельної ділянки. На цей час вказане звернення перебуває на розгляді комісії з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, про що свідчить витяг з порядку денного засідання комісії 19.08.2019 року. За даними міської ради вказане питання перенесено на засідання комісії 16.09.2019 року.

Отже, на думку заявника, існує очевидна небезпека відведення спірної земельної ділянки у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв, при цьому, у разі надання вказаної земельної ділянки для цілей, які визначені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у нового власника виникнуть реальні можливості вчинення дій, спрямованих на забудову спірної земельної ділянки та оформлення відповідних правовстановлюючих документів, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави та у подальшому унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року у справі №915/1992/19 заяву виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області № 05/2-927вих.19 від 13.09.2019 року про забезпечення позову у справі задоволено; накладено арешт на земельну ділянку площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) по вул. Айвазовського, 23 у м. Миколаєві, та заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки; заборонено Миколаївській міській раді (, вул. Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54027), вчиняти із земельною ділянкою площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, прийняття рішень щодо відведення земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що враховуючи предмет та підстави позову, а також те, що з наданих прокурором доказів в обґрунтування забезпечення позову вбачається, що Миколаївською міською радою, м. Миколаїв вчиняються дії щодо розгляду звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв щодо надання спірної земельної ділянки у користування, що, в свою чергу, може свідчити про реальне здійснення дій щодо розпорядження спірним майном, а тому, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду при умові задоволення позовних вимог, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію права власності на зазначене майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави, за захистом яких звернувся прокурор.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому, в порядку ч. 1 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України, як особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року у справі № 915/1992/19.

Звернення до суду апеляційної інстанції скаржник обґрунтовує тим, що незважаючи на те, що він не є учасником справи № 915/1992/19, при винесенні даної ухвали про забезпечення позовної заяви прокурора, Господарський суд Миколаївської області фактично вирішив питання про права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв, оскільки 15.08.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв було подано до Миколаївської міської ради клопотання щодо прийняття рішення про надання у користування земельної ділянки площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) по вул. Айвазовського, 23. На даний час звернення перебуває на розгляді комісії з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології Миколаївської міської ради. Дані обставини були відомі Господарському суду Миколаївської області та зазначені безпосередньо в самій ухвалі. Внаслідок винесення Господарським судом Миколаївської області ухвали про забезпечення позовної заяви прокурора, розгляд поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м.Миколаїв клопотання про надання у користування земельної ділянки площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) було зупинено.

При цьому, скаржник вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом було порушено норми матеріального і процесуального права та неповно з`ясовано всі обставини справи. Зокрема, скаржник зазначає, що в ухвалі Господарського суду Миколаївської області відсутнє обґрунтування неможливості скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні. Крім того, факт виключення оскаржуваного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є підставою для позбавлення даної земельної ділянки статусу земель комунальної власності та, відповідно, скасування реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :07:001:0057. Тобто, на момент здійснення (14.08.2014 року) державним реєстратором реєстрації даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, така земельна ділянка вже мала статус земель комунальної власності та буде мати і в подальшому, незважаючи на виключення запису про земельну ділянку в Держаному реєстрі речових прав.

Крім того, скаржник зауважує, що внесення 14.08.2014 року державним реєстратором до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку комунальної власності за кадастровим номером кадастровим номером :07:001:0057 рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.08.2018 року у справі №814/1161/18 (яке набрало законної сили) визнано правомірним та законним, тому висновок Господарського суду Миколаївської області про наявність підстав для застосування обмежувальних заходів щодо земельної ділянки є хибним, а ухвала від 16.09.2019 у справі № 915/1992/19 - незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2019 року за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року у справі № 915/1992/19 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.

20.11.2019 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від в.о. прокурора Миколаївської області, м. Миколаїв надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому в.о. прокурора Миколаївської області, м. Миколаїв просив суд закрити апеляційне провадження у справі № 915/1992/19 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником, при поданні апеляційної скарги, не доведено того факту, що ухвалою суду про забезпечення позову прокурора вирішено питання про його права, інтереси та (або) обов`язки.

Наявність на розгляді міської ради клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв про надання у користування земельної ділянки, яка фактично є територією дна Бузького лиману, не свідчить про наявність юридичного інтересу товариства, оскільки вжиті судом заходи забезпечення позову спрямовані виключно на недопущення розпорядження відповідачем - Миколаївською міською радою спірним об`єктом, отже, такою ухвалою товариство не наділено новими правами та не покладено на нього нові обов`язки.

Також, в.о. прокурора зазначив, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме відповідач - Миколаївська міська рада, як власник земельної ділянки, може розпорядитись нею на власний розсуд - відчужувати іншим особам, надавати її у користування, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека зміни речових прав на спірну ділянку, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду та обґрунтовано задовольнив заяву прокурора.

Незаконна реєстрація права власності, про скасування якої заявлено вимогу прокурором, надає можливості відповідачу - Миколаївській міській раді, як власнику земельної ділянки, розпорядитись нею на власний розсуд - відчужувати, надавати її у користування іншим особам, коло яких не обмежено.

В.о. прокурора також зазначає, що не заслуговує на увагу твердження скаржника стосовно правомірності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку комунальної власності з посиланням на судові рішення у справі №814/1161/18. Під час розгляду судами вказаної справи у порядку адміністративного судочинства надавалась оцінка законності дій саме державного реєстратора при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, в частині відповідності їх наданим законодавством повноваженням та дотримання встановленої процедури. Судові рішення у справі № 814/1161/18 не впливають на висновки щодо правомірності дій міської ради при оформленні права власності на частину території дна водного об`єкту загальнодержавного значення, оцінка яким надаватиметься судом за результатами розгляду цієї справи. Крім того, рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 814/1161/18 оскаржено прокурором у касаційному порядку.

Кабінет Міністрів України, м. Київ та Миколаївська міська рада, м. Миколаїв своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представники прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представники Кабінету Міністрів України, м. Київ та Миколаївської міської ради, м.Миколаїв в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для забезпечення законних прав та інтересів сторін щодо участі у розгляді справи, а також належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін та третіх осіб, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Кабінету Міністрів України, м.Київ та Миколаївської міської ради, м. Миколаїв.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року у справі № 915/1992/19 не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України та наявні підстави для її скасування з прийняттям нового рішення про задоволення заяви в.о. прокурора Миколаївської області, м. Миколаїв від 13.09.2019 року № 05/2-927вих.19 про забезпечення позову у справі частково, з огляду на наступне.

Виходячи з обставин даної справи та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що, перш ніж здійснювати апеляційний перегляд ухвали Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року у справі № 915/1992/19 по суті, існує необхідність спочатку встановити наявність чи відсутність підстав для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв, а також наявність або відсутність обставин, які б свідчили про вирішення оскаржуваною ухвалою суду питання порушення прав, інтересів та обов`язків скаржника.

Згідно зі ст. 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

В контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення (в т.ч. ухвала за висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 13.09.2019 року по справі № 916/914/19), оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 у справі №911/2635/17).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 14.08.2019 року у справі № 62/112, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13.09.2019 року у справі № 916/914/19.

Так, в апеляційній скарзі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв зазначило, що оскаржуваною ухвалою фактично вирішено питання про права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв, оскільки 15.08.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв було подано до Миколаївської міської ради клопотання щодо прийняття рішення про надання у користування земельної ділянки площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) по вул. Айвазовського, 23. Внаслідок винесення Господарським судом Миколаївської області ухвали про забезпечення позовної заяви прокурора розгляд поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв клопотання про надання у користування земельної ділянки площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) було зупинено.

При цьому, як вбачається з позовної заяви та заяви про забезпечення позову у даній справі, і позовні вимоги у справі, і заява про забезпечення позову ґрунтуються саме на обставинах звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв до Миколаївської міської ради з відповідними заявами про надання скаржнику спірної земельної ділянки у користування, тобто, фактично нерозривно пов`язані із відповідними діями такої особи та їх правовими наслідками, з огляду на що, оскаржувана наразі ухвала суду безпосередньо стосується прав, обов`язків та інтересів скаржника.

Зазначені обставини також підтверджуються і тим, що в тексті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції також посилається на вказані обставини, разом з тим, розглядає заяву про забезпечення позову без залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв до участі у справі, що в силу приписів п. 4 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є безумовним порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою скасування такого рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року у справі № 915/1992/19 в межах доводів та вимог по суті.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, 13.09.2019 року в.о. прокурора Миколаївської області, м. Миколаїв звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи по забезпеченню позову, а саме:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) по вул. Айвазовського, 23 у м. Миколаєві, та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки;

- заборонити Миколаївській міській раді (, вул. Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54027), вчиняти із земельною ділянкою площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, прийняття рішень щодо відведення земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Заява про забезпечення позову ґрунтується на таких обставинах:

- предметом спору у даній справі є скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 10.10.2018 року № 28428406 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0057 за територіальною громадою міста в особі Миколаївської міської ради;

- позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваний у справі запис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, оскільки його було внесено щодо земельної ділянки, яка належить до державної власності, власником (розпорядником) якої є Кабінет Міністрів України;

- у міської ради відсутні повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою та передачі її в оренду третім особам;

- 15.08.2019 року до Миколаївської міської ради, м. Миколаїв надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м.Миколаїв щодо прийняття міською радою рішення про надання у користування спірної земельної ділянки. На цей час вказане звернення перебуває на розгляді комісії з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, про що свідчить витяг з порядку денного засідання комісії 19.08.2019 року. За даними міської ради вказане питання перенесено на засідання комісії 16.09.2019 року.

Невжиття заходів до забезпечення позову, на думку позивача, може значно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки існує очевидна небезпека відведення спірної земельної ділянки у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв, при цьому, у разі надання вказаної земельної ділянки для цілей, які визначені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у нового власника виникнуть реальні можливості вчинення вчиняти дії, спрямовані на забудову спірної земельної ділянки та оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як було встановлено вище, предметом позову у даній справі є вимоги немайнового характеру - про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Оскільки в даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі № 911/1551/18.

Крім того, адекватність певного заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

До того ж, заявник самостійно обирає конкретний вид забезпечення позову, а суд дає тільки оцінку його співмірності заявленим позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. В даному випадку матеріали справи не містять належних доказів доля застосування судом саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При цьому, судова колегія зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Так, в даному випадку заявник просив суд застосувати такі види заходу забезпечення позову, як накладання арешту на земельну ділянку площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) по вул. Айвазовського, 23 у м. Миколаєві, та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки; заборонити Миколаївській міській раді (, вул. Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54027), вчиняти із земельною ділянкою площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, прийняття рішень щодо відведення земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Предметом позову у даній справі є скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 10.10.2018 року № 28428406 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0057 за територіальною громадою міста в особі Миколаївської міської ради.

При цьому, єдиною підставою для вжиття запобіжних заходів, на яку посилається заявник, в даному випадку є твердження про те, що наразі на розгляді у Миколаївській міській раді, м. Миколаїв перебуває звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв щодо прийняття міською радою рішення про надання у користування спірної земельної ділянки, при цьому, у разі позитивного вирішення вказаного питання існує очевидна небезпека відведення спірної земельної ділянки у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв.

На підтвердження вказаних обставин заявником було надано суду копію відповідного звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв та витяг з порядку денного засідання комісії 19.08.2019 року.

Судова колегія зазначає, що визначений заявником спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку, в даному випадку неспівмірний із предметом позову, оскільки в даному випадку відсутні такі матеріальні об`єкти (наприклад, гроші, рухоме майно), на які накладається саме арешт як вид забезпечення позову, відсутній спір майнового характеру між сторонами та застосування саме такого способу забезпечення позову може призвести до безпідставного обмеження законного власника щодо розпорядження спірною земельною ділянкою.

Разом з тим, з огляду на підстави та предмет позову у даній справі, а також обставини, які свідчать про вчинення Миколаївською міською радою, м. Миколаїв дій, спрямованих на передачу спірної земельної ділянки третім особам, припущення в.о. прокурора, що існує очевидна небезпека відведення спірної земельної ділянки у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв, при цьому, у разі надання вказаної земельної ділянки для цілей, які визначені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у нового власника виникнуть реальні можливості вчинення дій спрямованих на забудову спірної земельної ділянки та оформлення відповідних правовстановлюючих документів, є достатньо обґрунтованими. При цьому судом відхилені доводи апелянта щодо неспівмірності застосованих заходів з предметом позову в цій частині як такі, що не відповідають обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що заявлений в.о. прокурора спосіб забезпечення позову у вигляді заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки та Миколаївській міській раді (, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54027), вчиняти із земельною ділянкою площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, прийняття рішень щодо відведення земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, є обґрунтованим, співмірним заявленим позовним вимогам та достатнім для того, щоб забезпечити справедливе та ефективне відновлення порушених прав позивачу, у разі задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що заява виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області № 05/2-927вих.19 від 13.09.2019 року про забезпечення позову у справі № 915/1992/19 підлягає задоволенню частково, а позов забезпеченню шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно та Миколаївській міській раді вчиняти вищезазнасені дії щодо спірної земельної ділянки.

При цьому колегія суддів зазначає, що в даному випадку заявником не визначено, до якого моменту у часі необхідно забезпечити позов, що призведе до необґрунтованого обмеження прав законного власника земельної ділянки, в зв`язку з чим забезпечення позову шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки та Миколаївській міській раді, м. Миколаїв вчиняти дії щодо спірної земельної ділянки має бути встановлено до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України прийняття судом рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі є Порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки ухвала Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року у справі № 915/1992/19 не відповідає вимогам процесуального законодавства і є достатні правові підстави для її скасування з прийняттям нового рішення про часткове задоволення заяви виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області № 05/2-927вих.19 від 13.09.2019 року, оскільки місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було в повному обсязі враховано усі обставини справи.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідних апеляційних скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 136-140, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера", м. Миколаїв на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року у справі № 915/1992/19 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 року у справі №915/1992/19 - скасувати.

Заяву виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області від 13.09.2019 № 05/2-927вих.19 про забезпечення позову у справі № 915/1992/19 задовольнити частково.

Заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057); заборонити Миколаївській міській раді (, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54027), вчиняти із земельною ділянкою площею 26,0034 га (кадастровий номер :07:001:0057) дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, прийняття рішень щодо відведення земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 02.12.2019 року.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2019 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош