ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

02 грудня 2019 року Справа № 924/417/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019 р.

(ухвалене о 11:41 год. у м. Хмельницький, повний текст складено 16.09.2019 р.)

у справі № 924/417/19 (суддя Крамар С.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест"

про стягнення 4411258, 72грн., з яких: 2794313,50грн. - основного боргу, 542085,95грн. - пені, 193611,57грн. - 3% річних, 881247,70грн. - інфляційних втрат

за участю представників сторін:

від позивача - Незнамова Т.О.;

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" про стягнення 4411258 грн. 72 коп., з яких: 2794313 грн. 50 коп. основного боргу, 542085 грн. 95 коп. пені, 193611 грн. 57 коп. 3% річних, 881247 грн. 70 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" умов Договору купівлі-продажу природного газу №2559/1617-БО-34 від 31.10.2016р.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019 р. у справі № 924/417/19 позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України 2794313 грн. 50 коп. основного боргу, 271042 грн. 98 коп. пені, 193611 грн. 57 коп. 3% річних, 872271 грн. 17 коп. інфляційних втрат, 66036 грн. 54 коп. витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено умов договору щодо строків розрахунків за поставлений природний газ, а тому з огляду на приписи ст. ст. 525, 530, 612, 629, 712 ЦК України ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України прийшов до висновку, у відповідача наявна перед позивачем заборгованість за природний газ згідно договору у розмірі 2794313 грн. 50 коп., яка підлягає до стягнення.

З огляду на положення ст. ст. 546, 549 ЦК України та перевіривши розрахунок, наданий позивачем, суд прийшов до висновку, що сума пені в розмірі 542085 грн. 95 коп. є арифметично вірною та обґрунтованою.

В той же час, керуючись ст. ст. 83, 233 Господарського кодексу України, ст. 551 ЦК України, місцевий господарський суд оцінивши в сукупності обставини справи та надані докази, взявши до уваги часткову сплату відповідачем заборгованості згідно договору, обставини несвоєчасного відшкодування різниці в тарифах щодо надання послуг з опалення для населення та бюджетних установ, врахувавши показники фінансового стану підприємства (баланси) щодо збитковості підприємства, відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, суд зменшив розмір пені на 50% .

Щодо стягнення 881247 грн. 70 коп. інфляційних втрат, суд першої інстанції з посиланням на ст. 625 ЦК України, Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" вказав про безпідставність повторного нарахування позивачем інфляційних втрат на суму несвоєчасно погашеного відповідачем боргу, який включає в себе борг, скорегований на індекс інфляції за попередній місяць.

З огляду на вказане суд, здійснивши власний перерахунок прийшов до висновку, що інфляційні втрати, нараховані за визначені позивачем періоди підлягають до стягнення в розмірі 872271 грн. 17 коп., а в решті нарахованих сум інфляційних втрат суд відмовив.

Також, суд зазначив, що позивачем вірно здійснено нарахування 3% річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України, а тому прийшов до висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення 193611 грн. 57 коп. 3 % річних та її задоволенню.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019 р. у справі № 924/417/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 271042 грн. 97 коп., 8976 грн. 53 коп. інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.

Суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 ГК України ст. 525, 526, 551, 599,625 Цивільного кодексу України.

Висновки суду першої інстанції про зменшення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат суперечать практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Позивачем по справі правильно визначено розмір інфляційних втрат, механізм розрахунку яких відповідає нормам законодавства, а також сформованій практиці Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

02 грудня 2019 року в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019 р. у справі № 924/417/19 слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 271042 грн. 97 коп., 8976 грн. 53 коп. інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

В судове засідання 02.12.2019 р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" селищної ради не з`явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення, направлене відповідачу (т. 2, а. с. 27), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в стягнення 8976 грн. 53 коп. інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 31.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (Споживач) було укладено Договір постачання природного газу №2559/1617-БО-34 (далі - Договір) (т. 1, а. с. 16-24).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно із п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. газ обсягом до 3360 тис. куб. м.

За умовами п. 2.3. Договору плановий обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін.

Розділом 5 Договору сторонами погоджено ціну на газ.

Згідно із п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до з 01.10.2016 р. до 31.03.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 Договору).

В подальшому, додатковими угодами № 1-4 до Договору сторонами вносилися зміни до умов Договору (т. 1, а. с. 25-29).

На виконання умов Договору позивачем у період жовтень-листопад 2016 р. передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 5274535 грн. 76 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (т. 1, а. с. 30-31).

Згідно виписки банківських операцій позивача, ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" здійснив оплату поставленого газу в розмірі 2480222 грн. 26 коп. (т. 1, а. с. 14).

Враховуючи, що відповідач за поставлений товар розрахувався не своєчасно, з порушенням строку визначеного умовами п. 6.1. Договору, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2794313 грн. 50 коп. основного боргу, 542085 грн. 95 коп. пені, 193611 грн. 57 коп. 3% річних, 881247 грн. 70 коп.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що скаржник оскаржує рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019 р. у справі № 924/417/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 271042 грн. 97 коп., 8976 грн. 53 коп. інфляційних втрат, апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах цих вимог.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Господарським судом Хмельницької області встановлено, що сума основного боргу ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за Договором купівлі-продажу природного газу №2559/1617-БО-34 від 31.10.2016р. складає 2794313 грн. 50 коп., проти чого не заперечує ні позивач - АТ "НАК "Нафтогаз України", ні відповідач - ТОВ "Шепетівка Енергоінвест".

Як зазначено судом апеляційної інстанції вище, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 542085 грн. 95 коп., яка нарахована у зв`язку із несвоєчасною оплатою ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" поставленого в період жовтень-листопад 2016 р. газу.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 8.2 Договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, керуючись п. 8.2. договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 542085 грн. 95 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність та відповідати завданням господарського судочинства, котрі передбачені статті 2 ГПК України, зокрема справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів.

Від так, апеляційний господарський суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надані відповідачем в підтвердження обставин, що зумовили несвоєчасну оплату за поставлений газ, з огляду на ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань, оплати відповідачем, колегія суддів відзначає, що наведені факти в сукупності свідчать про наявність виняткових обставин, за яких можливим є зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Також, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 р.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50%.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі 271042 грн. 97 коп., а в іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 881247 грн. 70 коп., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 8976грн. 53 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було розраховано інфляційні з суми боргу, яка включає в себе інфляційні витрати за попередні періоди, тобто, мало місце подвійне нарахування інфляційної складової на інфляційну складову боргу попереднього періоду.

В той же час, апеляційний господарський не погоджується з таким висновком судів першої інстанції в цій частині, оскільки інфляційні витрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, а тому нарахування інфляційних витрат за зобов`язаннями жовтня - листопада 2016 року обґрунтовано здійснено позивачем у сумі 881247 грн. 70 коп. з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини другої статті 625 ЦК України викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, постанові Верховного Суду від 09.10.2019 р. у справі № 904/4083/18.

За таких обставин, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 8976 грн. 53 коп. інфляційних втрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід задоволити частково, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019 р. у справі № 924/417/19 скасувати в частині відмови про стягнення 8976 грн. 53 коп. інфляційних втрат.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019 р. у справі № 924/417/19 скасувати в частині відмови в стягненні 8976 грн. 53 коп. інфляційних втрат, виклавши абзаци 2-4 резолютивної частини рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019 р. у справі № 924/417/19 в наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Героїв Небесної сотні, буд. 95, код 37587657) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077 грн. 50 коп. основного боргу, 271042 грн. 98 коп. пені, 193611 грн. 57 коп. 3% річних, 881247 грн. 70 коп. інфляційних втрат, 66168 грн. 88 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

В позові про стягнення 271042 грн. 97 коп. пені відмовити."

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Героїв Небесної сотні, буд. 95, код 37587657) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 202 грн. 23 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Хмельницької області видати накази на виконання даної постанови.

5. Справу № 924/417/19 надіслати Господарському суду Хмельницької області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "04" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Олексюк Г.Є.