РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2019Справа № 910/13850/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця»

до Державного агентства резерву України

про стягнення витрат, здійснених за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в розмірі 111 901,81 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного агентства резерву України про стягнення витрат, здійснених за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в розмірі 111 901,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № П/НР-031338/НЮ від 30.04.2003, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13850/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

25.10.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що витрати за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву позивачем за І та ІІ квартали 2019 року не узгоджено з відповідачем, акт взаєморозрахунків фактичних витрат не підписано, а відтак у відповідача відсутні підстави для сплати даної заборгованості.

Позивач своїм правом на подання до суду відповіді на відзив відповідача не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2003 року між Державним комітетом України з державного матеріального резерву України (далі - комітет, позивач) та статутним територіально-галузевим об`єднанням Південна залізниця (далі - зберіга) укладено Договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № П/МР-03-1338/НЮ, предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) без користування ними зберігачем здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача. Комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1 (пункти 1.1, 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1 Указу Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09.12.2010 року № 1085/2010 вирішено утворити Державне агентство резерву України, реорганізувавши Державний комітет України з державного матеріального резерву.

В п. 5 Указу Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09.12.2010 року № 1085/2010 встановлено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

Під час реорганізації підприємств залізничного транспорту постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якого публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон), постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно із п. 2 зазначеного Статуту товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - підприємства залізничного транспорту).

Згідно із додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 Державне підприємство "Південна залізниця" () визначено підприємством залізничного транспорту загального користування, на базі якого утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Регіональна філія "Південна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" була створена 21.10.2015 в процесі реорганізації підприємств залізничного транспорту.

01.12.2015 Державне підприємство "Південна залізниця" реорганізовано у регіональну філію Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" про що укладено додаткову угоду № б/н від 15.03.2016 до договору.

Розділом 2 укладного між сторонами Договору передбачено, що зберігач зобов`язаний, зокрема, забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача (п. 2.1. договору); щороку разом з річним звітом форми № 12 подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно порядку відшкодування залізницям України витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, який погоджений Держкомрезервом України і Укрзалізницею від 17.01.2003 року, а також плани заміни та освіження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на рік, що планується (п. 2.8. договору).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2, 3.4 Договору комітет зобов`язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі. Оплачувати зберігачу вартість робіт із закладенням (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки). Повертати зберігачу погоджений, або з зауваженнями кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання.

У відповідності до п. п. 4.1, 4.3. Договору відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно щорічно погодженого комітетом зведеного кошторису витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву. Зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджуються актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Згідно з п. 4.4 Договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Відповідно до п. 7.3 Договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву.

Кошторисом витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на 2019 рік, затвердженого регіональною філією "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та погодженого головою Державного агентства резерву України, визначено, що загальна сума витрат, що підлягає відшкодуванню на 2019 рік складає разом з ПДВ 256 339,31 грн.

Згідно з Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" за І квартал 2019 року та Звіту позивача про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І квартал 2019 року розмір витрат за вказаний період склав 55 173,92 грн.

Згідно з Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" за II квартал 2019 року та Звіту позивача про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за II квартал 2019 року розмір витрат за вказаний період склав 56 727,89 грн.

Відповідач актів на відшкодування не підписав та вартості витрат на зберігання за І, ІІ квартали 2019 року у сумі 111 901,81 грн. не сплатив.

У зв`язку із наявністю заборгованості за договором за послуги із зберігання за І, ІІ квартали 2019 року у сумі 111 901,81 грн. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач у поданому до суду відзиві, заперечуючи проти позову зазначив, що витрати за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву позивачем за І та ІІ квартали 2019 року не узгоджено з відповідачем, акт взаєморозрахунків фактичних витрат не підписано, а відтак у відповідача відсутні підстави для сплати даної заборгованості.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором відповідального зберігання який підпадає під правове регулювання Глави 66 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Статтею 947 Цивільного кодексу України визначено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 24.01.1997 № 51/97-ВР "Про державний матеріальний резерв", державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Згідно із ч. 1, ч. 5 ст. 11 Закону України від 24.01.1997 № 51/97-ВР "Про державний матеріальний резерв", запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. п. 2, 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532 (далі - Порядок) сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем.

Відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Судом встановлено, що за І квартал 2019 витрати філії на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву склали 55 173,92 грн., що підтверджується Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за I квартал 2019 року, Звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії "Південна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".

Судом також встановлено, що за ІІ квартал 2019 витрати філії на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву склали 56 727,89 грн., що підтверджується Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за IІ квартал 2019 року, Звітом про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії "Південна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".

На виконання п.4.3 Договору позивачем листами від 11.04.2019 року № НЗ-1-10/121 та від 09.07.2019 року № НЗ-1-10/211 було направлено Державному агентству резерву України Акти звірки взаєморозрахунків на утримання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву" станом на 31 березня 2019 року та станом на 30 червня 2019 року.

Разом з тим, позивачем також було направлено звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей мобілізаційного резерву та Документи на підтвердження понесених витрат.

При цьому, фактичний розмір відшкодування витрат за І та ІІ квартали 2019 року (111 901,81 грн.), який зазначений у звітах про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву знаходиться в межах погодженого сторонами Кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей на 2019 рік.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду жодних зауважень щодо розрахунку суми відшкодування витрат позивача на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за І та ІІ квартали 2019 року на суму 111 901,81 грн., проте акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей за спірний період не були підписані з боку відповідача, обґрунтованої відмови від підписання актів надано не було, відтак надані позивачем послуги вважаються прийнятими відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати витрат за зберігання цінностей мобілізаційного резерву відповідно до умов договору № П/НР-03-1338/НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 30.04.2003 року та ст. 530 Цивільного кодексу України є таким, що настав.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором №П/НР-031338/НЮ від 30.04.2003 належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості у розмірі 111 901,81 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити за послуги із зберігання за І, ІІ квартали 2019 року.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, ідентифікаційний код: 37472392) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5, код ідентифікаційний код: 40075815) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, будинок 7, ідентифікаційний код: 40081216) заборгованість у розмірі 111 901 (сто одинадцять тисяч дев`ятсот одна) грн. 81 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 03.12.2019

Суддя О.А. Грєхова