ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р. Справа№ 911/1247/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Синьогін Ю.І., довіреність № 1709/19 від 17.09.19;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2019 у справі №911/1247/19 (суддя Колесник Р.М., повний текст складено - 19.08.2019) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" до товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" про стягнення 210 467,69 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" подано позов до товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" про стягнення заборгованості в сумі 210 467,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати, поставленого позивачем, товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2019 у справі №911/1247/19 позов задоволено повністю: вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 210 467,69 грн.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати отриманого товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2019 у справі №911/1247/19 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ненастання строку оплати товару, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів його реалізації, а також вказує про неналежність оформлених видаткових накладних через відсутність зазначення у них ціни за одиницю товару без ПДВ та вартості без ПДВ, що на думку апелянта, є підставою для затримки розрахунків по договору.

Окрім наведеного, підставою для затримки розрахунків за отриманий товар апелянт визначає ненадання позивачем відповідачу документів, передбачених п. 3.6 договору.

Також, скаржник вказує про необґрунтованість прийняття судом першої інстанції акту звіряння взаємних розрахунків, як підтвердження віднесення позивачем, сплачених відповідачем, грошових коштів згідно платіжного доручення від 26.11.2018 на суму 50000 гривень та від 04.03.2019 на суму 111681,84 гривень, за поставками товару, що здійснювалися до моменту поставки за спірними у даній справі накладними.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, проте надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю представника прибути у судове засідання через його перебування у відпустці.

Дослідивши обставини, заявленого клопотання, колегією суддів відмовляється у його задоволенні, оскільки відповідачем у справі є товариство, а не окремий його представник, в свою чергу, Господарським процесуальним кодексом України передбачена участь у судовому процесі через представника, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, чи клопотання цих осіб про відкладення розгляду справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи те, що неявка представника скаржника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між ТОВ "Асоціація дитячого харчування" (постачальник) та ТОВ "Астерс Груп" (покупець) 01.01.2016 укладено договір поставки № 1I032791, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації через магазинів "Фуршет" (пункт 1.1 договору).

Згідно пункту 3.1 договору товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні.

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця (пункт 5.1 договору).

Відповідно до пункту 7.1 договору покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар і специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2 знаків після коми (ціна без ПДВ та з ПДВ).

Оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 30 (тридцять) днів після реалізації товару. У випадку якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п`ятсот) гривень з кожного магазину (пункт 7.9 договору).

На виконання вказаного договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 218517,48 гривень, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних: від 25.10.2018 № 1313 на суму 6238,44 гривень, від 29.11.2018 № 1492 на суму 23442,84 гривень, від 06.12.2018 №1525 на суму 6035,04 гривень, від 13.12.2018 №1569 на суму 4555,08 гривень, від 20.12.2018 № 1590 на суму 5709,24 гривень, від 27.12.2018 № 1641 на суму 39578,40 гривень, від 03.01.2019 № 8 на суму 50855,40 гривень, від 10.01.2019 № 36 на суму 4770,36 гривень, від 07.03.2019 № 325 на суму 43458,12 гривень, від 14.03.2019 № 355 на суму 7859,52 гривень, від 21.03.2019 №395 на суму 7713,72 гривень, від 28.03.2019 № 432 на суму 8476,56 гривень, від 04.04.2019 № 467 на суму 9824,76 гривень.

Вказані видаткові накладні підписані сторонами та скріплені з боку позивача - печаткою, з боку відповідача - штампом.

Позивач стверджує, що в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідачем була здійснена лише часткова оплата вартості поставленого товару, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 210 467,69 гривень, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Як вже вказувалося, судом першої інстанції задоволено вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 210 467,69 гривень.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегія суддів вважає, що умова п. 7.9 договору про те, що оплата за товар здійснюється після його реалізації кожні 30 (тридцять) днів не є встановленням іншого строку оплати товару.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 251 Цивільного кодексу України:

- строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення;

- терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, реалізація товару не може бути визнана подією, яка має неминуче настати, оскільки товар може бути не реалізовано до завершення терміну придатності, або взагалі бути пошкоджено чи втрачено і зазначене не залежить від волі сторін Договору.

Таким чином, доводи апелянта про ненастання строку оплати товару, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів його реалізації, відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Отже, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Таким чином, наявність зобов`язання у відповідача щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Отже, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості отриманого товару настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Стосовно доводів апелянта про неналежність оформлених видаткових накладних через відсутність зазначення у них ціни за одиницю товару без ПДВ та вартості без ПДВ, що на думку апелянта, є підставою для затримки розрахунків по договору, колегія суддів зазначає наступне.

Так, наявні у справі видаткові накладні, які підписано обопільно сторонами, містять відомості щодо ціни товару без ПДВ та суми товару без ПДВ, чим спростовуються вказані твердження скаржника щодо неналежності оформлення накладних.

Крім цього, отримуючи товар за вказаними накладними, відповідач жодних заперечень щодо їх оформлення позивачу не заявив, та підписав зазначені накладні і скріпив їх своїм штампом.

Також, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю доводи скаржника про те, що за відсутності доказів надання позивачем відповідачу документів, передбачених п. 3.6 договору, покупець має право затримати оплату за товар.

Умовами п. 3.6 договору сторони передбачили, що при поставці відповідної партії товару постачальник передає покупцю супровідну документацію, зокрема, накладні, в яких повинно бути чітко зазначено кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, а також номер податкової накладної, сформованої під дану поставку.

Апелянт вказує, що йому позивачем не було передано документи, які посвідчують якість товару.

Статтею 666 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано доказів звернення із вимогою до позивача та встановлення останньому строку для передання вказаних документів. Так само скаржником не доведено відмови від отримання товару у зв`язку з не переданням позивачем покупцю документів, що стосуються цього товару.

Враховуючи те, що відповідачем товар від позивача було отримано, а вимог щодо необхідності передачі документів, які стосуються товару не заявлено, колегія суддів вважає відсутніми підстави для затримки оплати зазначеного товару.

Стосовно посилань апелянта на необґрунтованість прийняття судом першої інстанції акту звіряння взаємних розрахунків, як підтвердження віднесення позивачем, сплачених відповідачем, грошових коштів згідно платіжних доручень від 26.11.2018 на суму 50000 гривень та від 04.03.2019 на суму 111681,84 гривень, за поставками товару, що здійснювалися до моменту поставки за спірними у даній справі накладними, колегія суддів зазначає наступне.

Так, матеріали справи не містять доказів наявності у сторін заперечень того факту, що видаткові накладні, долучені позивачем до матеріалів справи є останніми накладними, що залишилися неоплаченими відповідачем.

З метою доведення вказаних обставин позивачем було надано до суду першої інстанції копію акту звіряння взаємних розрахунків.

З цього акту вбачається, що перерахування відповідачем на користь позивача грошових коштів на загальну суму 161681,84 гривень платіжними дорученнями від 26.11.2018 на суму 50000 гривень та від 04.03.2019 на суму 111681,84 гривень позивачем було враховано.

Проте, оскільки призначення платежу в платіжних дорученнях не містило посилання на вихідні дані видаткових накладних, згідно яких проводилася оплата, а містить посилання тільки на номер і дату укладеного сторонами договору, позивач правомірно зараховував зазначені платежі в рахунок заборгованості, що утворилася в перебігу виконання сторонами умов договору відносно заборгованості, що утворилася за поставками товару, які відбулися до моменту поставки товару за накладними, по яких позивач вимагає стягнення грошових коштів в межах цієї справи.

При цьому, Акт звірки станом на 25.06.2019 хоча і підписаний лише з боку позивача, але був направлений на адресу відповідача 26.06.2019, отже останній мав можливість спростувати обставини, відображені у вказаному акті, зокрема, в частині правильності відображення здійснених поставок та проведених оплат.

Враховуючи наведене, вказані доводи апелянта відхиляються апеляційним судом за необґрунтованістю.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2019 у справі №911/1247/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2019 у справі №911/1247/19.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 05.12.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко