ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" грудня 2019 р. м. Київ Справа № 911/3004/19

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС» (47823, Тернопільська область, Підволочиський район, с. Токи, ) б/н від 28.11.2019 року (вх. №3125/19 від 02.12.2019 року) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г, ) 155648,49 грн. заборгованості за Договором поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Київської області надійшла заява б/н від 28.11.2019 року (вх. №3125/19 від 02.12.2019 року) Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» 155648,49 грн. заборгованості за Договором поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 року.

Вказана заява обґрунтована невиконанням боржником зобов`язань з оплати продукції, що поставлена за Договором поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 року.

Пунктами 4, 5 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Дослідивши документи, що додані до заяви, суд встановив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС» та Дочірнім підприємством «Рітейл Центр» укладено Договір поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 року.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявник зазначає, що ТОВ «АГРОБІЗНЕС» на виконання умов Договору №РЦ022110 від 01.02.2014 року було поставлено Дочірньому підприємству «Рітейл Центр» товар, однак останній не здійснив у повному розмірі оплати за отриманий товар, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість перед заявником у розмірі 155648,49 грн.

В обґрунтування заявленої вимоги ТОВ «АГРОБІЗНЕС» до заяви б/н від 28.11.2019 року (вх. №3125/19 від 02.12.2019 року) про видачу судового наказу додано копію Договору поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 року, копії видаткових накладних та копію акту звірки взаєморозрахунків від 30.09.2019 року.

Судом встановлено, що у поданій до суду заяві про видачу судового наказу, в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 150 ГПК України, не доведено наявними в матеріалах заяви доказами вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Так, в обґрунтування заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Дочірнього підприємства " Рітейл Центр " 155648,49 грн. заборгованості за Договором поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 року, заявник посилається на неналежне виконання боржником зобов`язань в частині здійснення розрахунків за поставлений ДП «Рітейл Центр» товар за Договором поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 року, у зв`язку з чим у боржника, за твердженням заявника, виникла заборгованість у розмірі 155648,49 грн.

Відповідно до п. 1.1 укладеного сторонами Договору, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в Специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації покупцем через Мережу магазинів "Фуршет".

Відповідно до п. 7.9 Договору, оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 14 (чотирнадцять) днів. При цьому сторони домовилися про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п`ятсот) грн. з кожного магазину.

За твердженням заявника, боржнику ДП " Рітейл Центр " здійснено поставку товару, що підтверджується видатковими накладними. Проте, ДП "Рітейл Центр" не виконало належним чином умови Договору поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 р. в частині здійснення розрахунку за поставлений товар на суму 155648,49 грн. З оглянутих судом видаткових накладних судом встановлено, що такі видаткові накладні не містять посилань на Договір №РЦ022110 від 01.02.2014 р., що позбавляє суд можливості встановити, що поставка товару відбулась саме на виконання Договору №РЦ022110 від 01.02.2014 р.

Також, заявником не долучено до заяви про видачу судового наказу виписаних на представників боржника довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, підписи яких містяться у поданих до суду видаткових накладних на отримання товару.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відсутність довіреностей на отримання матеріальних цінностей та неналежне оформлення між сторонами видаткових накладних, які не містять вказані у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обов`язкові реквізити, а саме: в графі "отримав" відсутнє зазначення посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; відсутні інші дані, як-то ПІБ, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, позбавляє суд можливості без встановлення всіх обставин справи та дослідження бухгалтерських та інших документів, підтвердити або спростувати обставини поставки боржнику товару, вимогу про сплату боргу за який заявлено ТОВ «АГРОБІЗНЕС» у заяві про видачу судового наказу.

Щодо посилань заявника на Акт перевірки розрахунків за період з 01.09.2019 року по 30.09.2019 року суд зазначає, що статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків, як зведений обліковий документ, не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатись належним доказом проведення цих операцій та наявності заборгованості у суб`єкта господарювання.

Наданий ТОВ «Агробізнес» акт звірки взаєморозрахунків від 30.09.2019 року не може бути взятий судом до уваги як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи та дійти висновку про наявність або відсутність обставин, на які посилається заявник, оскільки, у ньому є посилання на здійснені взаємозаліки, платіжні доручення, банківські виписки, видаткові накладні та накладні на повернення, що суду не наданні, а також, вказано, що заборгованість ДП «Рітейл Центр» складає 198398,45 грн., в той час як ТОВ «АГРОБІЗНЕС» просить стягнути з ДП «Рітейл Центр» 155648,49 грн. Також, суд звертає увагу, що у претензії №3 (вих. №2606) від 17.10.2019 року сумою заборгованості вказано 157283,38 грн.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч. 1 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги у заяві (п. 5. ч.2, п.п.3,4 ч.3 ст.150 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України, належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження, суд не розглядає обґрунтованість вимог заявлених стягувачем по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права, в т.ч. щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником. Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника, в т. ч. у певній частині, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог (що є обов`язковим критерієм при здійсненні наказного провадження), а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують відсутність спору ( безспірність вимог).

Таким чином, заявником не обґрунтовано та не доведено належними, в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, доказами наявності у ДП «Рітейл Центр» заборгованості за Договором поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 року саме у заявленому розмірі - 155648,49 грн., а відтак, у суду відсутні підстави вважати заявлену вимогу безспірною.

Згідно ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 8, частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Керуючись ст. 12, 76,78, 86, 147,148, 150, 152, 153 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС» (47823, Тернопільська область, Підволочиський район, с. Токи, ) в задоволенні заяви б/н від 28.11.2019 року (вх. №3125/19 від 02.12.2019 року) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г, ) 155648,49 грн. заборгованості за Договором поставки №РЦ022110 від 01.02.2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її складання відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць