УХВАЛА

02 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 909/1090/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Катеринчук Л.Й. - головуючої, Пєскова В.Г., Погребняка В.Я.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

боржник - Відкрите акціонерне товариство "Хутрофірма "Тисмениця",

кредитор - Комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром",

кредитор - Тисменицьке управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області,

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мебтис",

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тисінвест",

ліквідатор - арбітражний керуючий Дідич Михайло Андрійович

розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

на постанову Західного апеляційного господарського суду

від 16.10.2019

у складі колегії суддів: Желік М.Б. (головуючий), Бонк Т.Б., Дубник О.П.

та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області

від 05.06.2019

у складі судді Ткаченко І.В.

у справі №909/1090/16

за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця"

ВСТАНОВИВ:

14.11.2019 поштовим відправленням Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою за №20625/06 від 14.11.2019 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 та ухвалу Івано-Франківської області від 05.06.2019 у справі №909/1090/16 в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №909/1090/16 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Пєскова В.Г., Погребняка В.Я., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.11.2019.

Розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №20625/06 від 14.11.2019 на постанову апеляційного суду від 16.10.2019 та ухвалу суду першої інстанції від 05.06.2019 у справі №909/1090/16 щодо покладення на ініціюючого кредитора обов`язку з оплати послуг арбітражного керуючого Дідича М.А. за час виконання ним обов`язків розпорядника майна Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця", колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою з огляду на таке.

З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі " Принц Ліхтенштейну Ганс - Адам II проти Німеччини").

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 287 ГПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011, положення якого на момент прийняття оскаржуваної постанови апеляційного суду 16.10.2019 застосовувалися в процедурі банкрутства Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця", передбачено особливості оскарження судових рішень у процедурі банкрутства. Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду таких судових рішень: ухвали про порушення справи про банкрутство, ухвали про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про затвердження плану санації, ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, положеннями Закону про банкрутство (частина 3 статті 8) не передбачено можливості оскарження постанови апеляційного суду, прийнятої за результатом апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування та виплату основної грошової винагороди та відшкодування витрат за час виконання повноважень розпорядника майна боржника.

Такого висновку щодо застосування частини 3 статті 8 Закону про банкрутство дійшов Верховний Суд у Постанові від 19.04.2018 у справі №902/245/16 та в ухвалах від 28.12.2018 у справі №903/741/15, від 19.06.2018 у справі №922/3068/16, від 16.01.2019 у справі №924/1830/15, від 23.09.2019 у справі №909/1036/17 та від 14.11.2019 у справі №904/1169/17.

Як вбачається зі змісту прохальної частини касаційної скарги, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області визначено предметом касаційного оскарження постанову апеляційного суду від 16.10.2019, прийняту за результатом апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції від 05.06.2019 щодо покладення на ініціюючого кредитора обов`язку з оплати на користь арбітражного керуючого Дідича М.А. основної грошової винагороди за період виконання ним повноважень розпорядника майна Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця" у справі про банкрутство №909/1090/16.

Виходячи з приписів частини 3 статті 8 Закону про банкрутство, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 та ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 05.06.2019 про розгляд звіту розпорядника майна Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця" арбітражного керуючого Дідича М.А. про нарахування основної грошової винагороди та відшкодування його витрат в процедурі розпорядження майном боржника, не можуть бути предметом перегляду в касаційному порядку, так як у разі здійснення касаційного перегляду зазначених судових рішень касаційний суд буде діяти не як суд, встановлений законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на таке, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою за №20625/06 від 14.11.2019 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 05.06.2019 у справі №909/1090/16 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 286, 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, частиною 3 статті 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою за №20625/06 від 14.11.2019 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 05.06.2019 у справі №909/1090/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк