ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 1/99

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Чупрій А.П.,

представників учасників справи:

позивача - Відкритого акціонерного товариства "Піреус банк МКБ" (далі - ВАТ "Піреус банк МКБ", позивач) - не з`явились,

відповідача - Приватної фірми "Інтервал" (далі - ПФ "Інтервал", відповідач) - не з`явились,

особи, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) - не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 (головуючий - суддя Желік Б.Є.) та

ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 (головуючий - суддя Скрипчук О.С., судді - Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.)

у справі № 1/99

за позовом ВАТ "Піреус банк МКБ"

до ПП "Інтервал",

про стягнення заборгованості в розмірі 641 172,15 долари США та 35 000 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. В листопаді 2009 року ВАТ "Піреус банк МКБ" (нині перейменоване на Акціонерне товариство "Піреус банк МКБ") звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ПФ "Інтервал", в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 17.01.2008 № 00443-CL у сумі 641 172,15 долари США та 35 000 грн.

1.2. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції , постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.04.2010, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

2.2. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

2.3. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 закрито апеляційне провадження у справі № 1/99 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції оскаржувані ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 та рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі № 1/99 скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Місцевий господарський суд:

4.1.1. не застосував норми частини першої статті 524 та статей 553, 554 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

4.2. Апеляційний господарський суд:

4.2.1. помилково застосував приписи статті 264 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу АТ "Піреус банк МКБ" заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

5.1.1. АТ "Піреус банк МКБ" зокрема звертає увагу, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 30.04.2012 у справі № 2-37/12 задоволено позовні вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором поруки від 08.07.2009 № П/00443- СL. Це рішення набрало законної сили 12.10.2012. На думку позивача скаржник не був позбавлений можливості захищати свої права та інтереси фінансового поручителя в межах пред`явленого до нього позову у справі № 2-37/12.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

6.1. Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження є однією з основних засад судочинства.

6.2. Отже, Держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

6.3. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

6.4. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

6.5. За правилами статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

6.6. Відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Тобто частиною першою статті 254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким, зокрема розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

6.7. Одночасно вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

6.8. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

6.9. За таких обставин, чинний Господарський процесуальний кодекс передбачає необхідність з`ясування апеляційним господарським судом наявності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі; чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням.

6.10. Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

6.11. Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

6.12. Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17, від 11.07.2018 у справі № 5023/4734/12, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі № 903/825/18, від 09.07.2019 у справі № 905/257/18, від 12.09.2019 у справі № 905/946/18, від 12.09.2019 у справі № 905/947/18.

6.13. Як свідчать матеріали справи, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі № 1/99 порушує його права та обов`язки, з огляду на те, що 08.07.2009 ВАТ «Піреус банк МКБ» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № П/00443- СL, відповідно до якого ОСОБА_1 , як солідарний боржник, відповідає перед банком за виконання в повному обсязі зобов`язань ПФ «Інтервал» за кредитним договором від 17.07.2008 № 00443- СL, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, відшкодування збитків та інших платежів, передбачених кредитним договором. ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, вирішив питання про його права та законні інтереси, оскільки кредитним договором та договором поруки встановлюються спільні обов`язки поручителя і боржника як солідарних боржників щодо погашення суми боргу за кредитним договором.

6.14. Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 суд виходив із того, що позивач у справі № 1/99 не заявляв позовних вимог до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки від 08.07.2009 № П/00443- СL. Крім того, суд зазначив, що правовідносини між кредитором і боржником - за кредитним договором, та правовідносини між кредитором і поручителем - за договором поруки є різними самостійними договірними відносинами.

6.15. Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено, що ні описова, ні мотивувальна, ні резолютивна частини рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99 не містять жодних суджень чи висновків суду саме про права та обов`язки скаржника - ОСОБА_1 , а вказана справа не стосується стягнення заборгованості за договором поруки від 08.07.2009 № П/00443- СL.

6.16. Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаржником при зверненні з апеляційною скаргою не було доведено, що суд першої інстанції ухвалив рішення про його права, інтереси та (або) обов`язки. У даному випадку оскаржуване рішення не стосується прав, інтересів та обов`язків апелянта.

6.17. Таким чином, установивши відсутність порушення прав чи законних інтересів ОСОБА_1 , апеляційний господарський суд закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

6.18. Верховний Суд не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

6.19. Згідно з частинами першою, другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

6.20. Тобто, у разі невиконання боржником рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор може звернутися з вимогою до поручителя.

6.21. У такому випадку, у разі неоскарження рішення суду у цій справі, поручитель буде позбавлений можливості оспорити суму заборгованості за кредитним договором, оскільки така сума встановлена преюдиційним судовим рішенням.

6.22. Як свідчать матеріали справи, судом апеляційної інстанції не з`ясовувалось питання та не встановлювалось чи звертався ВАТ "Піреус банк МКБ" з позовом до ОСОБА_1 як до поручителя за кредитним договором від 17.01.2008 № 00443-CL; чи були ухвалені відповідні судові рішення, чи був обізнаний ОСОБА_1 про судове провадження у справі № 1/99; чи мав можливість скористатись правом вступити у справу № 1/99 та чи мав можливість заперечувати щодо заборгованості за кредитним договором, тоді як позивачем зазначалось про такі обставини у відзиві на апеляційну скаргу.

6.23. Отже, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у ОСОБА_1 права апеляційного оскарження судового рішення на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, є передчасним та суперечить статті 129 Конституції України.

6.24. Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

6.25. У свою чергу, відповідно до приписів статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.26. Наведені скаржником у касаційній скарзі аргументи про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали знайшли своє підтвердження під час розгляду касаційної скарги.

6.27. Таким чином, з урахуванням викладеного, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 у справі № 1/99 про закриття апеляційного провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню.

6.28. Що ж до вимоги скаржника про скасування рішення суду першої інстанції Верховний Суд відзначає, що зазначене рішення може бути предметом касаційного провадження тільки після його перегляду по суті судом апеляційної інстанції.

6.29. Враховуючи те, що апеляційне провадження було закрите, рішення суду першої інстанції по суті не переглядалося за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Верховний Суд приходить до висновку про закриття касаційного провадження в частині оскарження рішення суду першої інстанції.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково та передати справу повністю або частково на новий розгляд, у тому числі за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

7.2. Частиною шостою статті 310 ГПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і передачі справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

7.3. Враховуючи викладене Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 та рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі № 1/99 задовольнити частково.

2. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 у справі № 1/99 - скасувати.

3. Справу направити до Західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду

4. Закрити провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі № 1/99.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос