Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/681/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за первісним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" про стягнення 17 000 грн. 32 коп.,

та матеріали зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 17 688,87 грн.

представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): Шолом С.В.;

від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): Ярмольчук В.С.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" 17 000 грн. 32 коп. в зв`язку з порушенням строків поставки продукції по договору поставки №1754/53-122-01-18-07242 від 26.11.2018 року.

Ухвалою суду від 23.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.10. 2019 року.

08 жовтня 2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" надійшов зустрічний позов до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 17 688,87 грн.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року прийнято зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Призначено засідання суду для спільного розгляду зустрічного позову разом із первісним позовом в підготовчому провадженні на 05.11. 2019 року.

01 листопада 2019 року від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" надійшов відзив на зустрічний позов зі змісту якого вбачається, що відповідач за зустрічним позовом заперечує проти задоволення зустрічного позову з підстав, зазначених у відзиві.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року розгляд справи відкладено на 19.11.2019 року.

Ухвалою суду від 19.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі № 918/681/19. Призначити справу до судового розгляду по суті на "03" грудня 2019 р. на 15:10 год.

Представник первісного позивача (відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 03.12.2019 року позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на задоволенні позову. Зустрічний позов заперечив з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву.

Представник первісного відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечив. У той же час, останній підтримав вимоги, викладені у зустрічному позові та наполягав на їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26.11.2019 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" (Постачальник) укладено договір поставки № 1754/53-122-01-18-07242 (далі - Договір) (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 1.1. - 1.3. Договору, з урахуванням протоколу розбіжностей № 1754 від 16.11.2018 р. (а.с.13) до договору підписаного сторонами та скріпленого печатками останніх, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, "Постачальник" зобов`язується поставити і передати у власність "Замовника" певну продукцію, а "Замовник", в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору). Предметом поставки по даному договору є 44110000-4 (бітум дорожній), які передбачені специфікацією № 1 до даного Договору. Умови цього Договору викладені "Сторонами" у відповідності до вимог "Інкотермс 2010", які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору.

Згідно з п. 2.1., п. 2.2, п. 2.3. та п. 2.4. Договору ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 143 710,00 грн., крім того ПДВ - 28 742,00 грн. Загальна сума договору складає 172 452,00,00 грн. Ціна на продукцію є остаточною і змінам не підлягає. До ціни продукції включена вартість упакування, маркування, страхування, доставки та інші понесені "Постачальником" витрати на умовах поставки DDP Інкотермс - 2010.

Сторонами погоджено, що продукція поставляється "Постачальником" на умовах: DDP "Інкотермс-2010", в 2018 році в строк 30 календарних днів з моменту отримання заявки "Постачальником". Місце поставки та "Вантажоотримувач" - 34400, м. Вараш, Рівненська область, склад РВ ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом". Реквізити "Постачальника" для направлення заявки: - поштова адреса: 33009, м. Рівне, вул. Загродня,2 (п. 3.1. даного договору з урахуванням протоколу розбіжностей № 1754 від 16.11.2018 р.)

Заявка на поставку продукції направляється Замовником рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу (поштові реквізити) Постачальника, що вказана Постачальником у п. 3.1. даного договору. Відповідальність за достовірність реквізитів за якими направляється заявка несе Постачальник (п. 3.2. Договору).

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що кількість та асортимент продукції визначається у специфікації № 1 (додаток 1 до договору) (а.с.11).

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника згідно видаткової накладної або накладної протягом 45 календарних днів з дати поставки, за умови реєстрації Постачальником податкової накладної ЄРПН.

У випадку порушення строків поставки, "Постачальник" зобов`язується сплатити "Замовнику" пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, "Постачальник" додатково сплачує "Замовнику" штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції. У випадку порушення "Постачальником" взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості та/або комплектності, "Постачальник" сплачує "Замовнику" штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє "Постачальника" від виконання зобов`язань по договору (п. 9.1. Договору).

Згідно з п. 11.1. Договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного договору - по 28.02.2019 р., а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Заявку на поставку продукції в повному обсязі згідно специфікації ВП "Рівненська АЕС" направив на адресу товариства 14.12.2108 року. Дану заявку з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення 272) постачальник отримав 17.12.2018 року (а.с. 14-15). Таким чином, продукція підлягала поставці по 16.01.2019 року включно.

На виконання умов даного Договору в межах обумовлених строків постачальник поставив замовнику лише частину продукції 20.12.2018 року на загальну суму 7 932,79 грн., що підтверджується підписаною та скріпленою печаткою сторін накладною № 34 від 20.12.2018 року.

Решту продукції на суму 160 380,36 грн. постачальник поставив 22.02.2019 року, що підтверджується накладною №1 від 22.02.2019 року (а.с.17). Як наслідок, постачальник прострочив виконання своїх зобов`язань по даному договору на 36 днів.

Відповідно до пункту 9.1 Договору у випадку порушення строків поставки, "Постачальник" зобов`язується сплатити "Замовнику" пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, "Постачальник" додатково сплачує "Замовнику" штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції.

Враховуючи, що постачальник припустився прострочення поставки продукції на суму 160 380,36 грн. та не поставив (недопоставив) продукцію на суму 160 380, 36 грн., Позивач відповідно до п. 9.1. Договору просить суд стягнути з останнього пеню в сумі 5 773,69 грн. та штраф в сумі 11 226,63 грн.

З метою досудового врегулювання ВП "Рівненська АЕС" направив на адресу ТОВ "Променергомаш" претензію від 14.06.2019 року № 8617/001 відповідно до якої просив постачальника в добровільному порядку сплатити вищевказані штрафні санкції (а.с.18).

Також, ВП "Рівненська АЕС" направив на адресу ТОВ "Променергомаш" досудове попередження від 29.07.2019 року № 10811/001 аналогічне змісту направленої претензії (а.с. 19).

Однак ТОВ "Променергомаш" вищезазначені штрафні санкції не сплатило.

За таких обставин, враховуючи, що Відповідач припустився прострочення поставки продукції та не поставив (недопоставив) продукцію, а нарахування пені та штрафу сторони обумовили в укладеному Договорі, перевіривши подані розрахунки та періоди нарахування пені та штрафу, суд визнає їх арифметично вірними, правомірними та обґрунтованими.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України; судом враховано законодавство, що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також судом взято до уваги положення чинного законодавства що регулюють порядок застосування забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, а також відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно з положеннями пункту 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених поданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем строків поставки продукції, обумовлених Договором № 1754/53-122-01-18-07242 від 26.11.2018р., що є підставою для застосування до останнього господарських санкцій, визначених п. 9.1 цієї угоди.

За таких обставин, суд, перевіривши подані позивачем розрахунки, дійшов висновку про обгрунтованість позову про стягнення з відповідача на користь позивача 5 773,69 грн. пені та 11 226,63 грн. штрафу.

Разом з цим, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив, що зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 17 688,87 грн. підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

26.11.2019 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" (Постачальник) укладено договір поставки № 1754/53-122-01-18-07242 (далі - Договір) (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, "Постачальник" зобов`язується поставити і передати у власність "Замовника" певну продукцію, а "Замовник", в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника згідно видаткової накладної або накладної протягом 45 календарних днів з дати поставки, за умови реєстрації Постачальником податкової накладної ЄРПН.

Згідно з п. 11.1. Договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного договору - по 28.02.2019 р., а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

ТОВ "Променергомаш" свої зобов`язання виконало в повному обсязі, 20.12.2018 року поставило продукції на загальну суму 7 932,79 грн., яка була оплачена 18.02.2019 року (а.с. 37), хоча мала бути проведена до 07.02.2019 року. прострочення склало 11 днів.

Також, 22.02.2109 року поставлено продукції на суму 160 380,36 грн. Оплата мала була проведена до 08.04.2019 року. Оплата проведена 03.05.2019 року в сумі 150 000,00 грн. (а.с. 38), та 03.07.2019 року в сумі 10 380,36 грн. (а.с. 39) Тобто, прострочення становить 25 днів та 86 днів відповідно.

Враховуючи, що замовник припустився прострочення оплати продукції на суму в строки визначені п. 6.1. договору, ТОВ "Променергомаш" просить суд стягнути з останнього на підставі ч.2 ст.231 ГК України пеню в сумі 4 418,56 грн. та штраф в сумі 11 226,63 грн. та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 1 687,69 грн. - інфляційних втрат та три відсотки річних в сумі - 355,99 грн.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України; судом враховано законодавство, що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення відтворені в абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України відповідно до якого суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч 1. ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За несвоєчасне виконання умов договору з оплати поставленої продукції позивачем за зустрічним позовом нараховане та заявлено до стягнення пені у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення в сумі 4 418,56, 7% штрафу в розмірі 11 226,63 грн., 1 687,69 грн. - інфляційних втрат та 355,99 грн. - три відсотки річних.

Стягнення пені у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення та 7% штрафу позивач обґрунтовує, посилаючись на ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Із суті спору вбачається, що у відповідача за зустрічним позовом виникло прострочення з оплати коштів за поставлену продукцію, тобто грошове зобов`язання тоді як нарахування пені у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення та штрафу у розмірі 7%, можливе лише за прострочення негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення та 7 % штрафу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 3-4гс10 від 06.12.2010, № 3-41гс10 від 20.12.2010, № 3-11гс11 від 28.02.2011 та 3-1гс14 від 04.02.2014 та у постанові Вищого господарського суду України 06 березня 2017 року у справі № 908/1829/16.

При цьому, слід зазначити, що умовами договору поставки таких видів відповідальності замовника за невчасну оплату поставленої продукції як у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення та 7 % штрафу взагалі не передбачено.

Окрім того, слід зазначити, що 7 % штрафу відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України нараховується за прострочення понад тридцять днів. Позивачем за зустрічним позовом нараховано штрафу 7% на суму прострочки оплати 160 380,36 грн. в розмірі 11 226,63 грн. Однак, слід зазначити, що оплата в розмірі 150 000,00 грн. була проведена 03.05.2019 року, тобто, прострочення становить 25 днів, що менше тридцяти днів відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України. Позивач за зустрічним позовом міг би лише нараховувати штраф у розмірі 7% на суму заборгованості (як би це було не грошове зобов`язання) в розмірі 10 380,36 грн., адже ця заборгованість була оплачена лише 03.07.2019 року з простроченням платежу на 86 днів.

Разом з цим, за несвоєчасне виконання умов договору з оплати поставленої продукції позивачем за зустрічним позовом нараховане та заявлено до стягнення 1 687,69 грн. - інфляційних втрат та 355,99 грн. - три відсотки річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

При цьому, передбачена законом відповідальність за неналежне виконання покупцем грошового зобов`язання з оплати поставленого йому товару підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18 та від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18.

Позивачем при розрахунку інфляційного збільшення боргу не враховано вищевикладеного, у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок інфляційного збільшення боргу.

Так, позивач мав право нараховувати інфляційне збільшення боргу за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція. Тобто, у даному разі починаючи з травня 2019 року, оскільки квітень 2019 року - це місяць, у яких мав бути здійснений платіж.

Суд відмічає, що в даному випадку вірним періодом нарахування інфляційного збільшення боргу є травень місяць - на суму заборгованості в розмірі 10 380,36 грн.

Суд здійснив власний розрахунок інфляційного збільшення боргу за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE та визнав його правильним і обгрунтованим на суму 72, 66 грн.

Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом інфляційних втрат підтверджується матеріалами справи частково, а тому підлягає до задоволення частково в розмірі 72,66 грн. В задоволення 1 615,03 грн. - інфляційних втрат слід відмовити.

Судом за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE перевірено доданий позивачем розрахунок 3% річних на суму заборгованості 160 380,36 грн. за період з 09.04.2019 року по 03.05.2019 року (25 днів прострочки) та на суму заборгованості 10 380,36 грн. за період прострочення з 03.05.2019 року по 03.06.2019 року (31 день прострочки - кількість днів за які нараховано 3% річних позивачем за зустрічним позовом), визнано його правильним та обгрунтованим.

Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 3% річних в розмірі 355,99 грн. підтверджуються матеріалами справи, грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Також, при зверненні до суду з зустрічною позовною заявою позивачем за зустрічним позовом заявлено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач за зустрічним позовом поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме 1 921,00 грн. - судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн., то суд при ухваленні рішення керувався таким.

Згідно статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У порядку частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відшкодовуються витрати, які були здійснені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь - якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

На підтвердження наданих послуг та понесених витрат позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів понесення витрат за послуги адвоката в сумі 3 000,00 грн.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 вказано, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до пункту 6.3. постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року № 7, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів фактичного понесення судових витрат на отримання правової допомоги. Відтак, за відсутності доказів понесення судових витрат (оплати вказаних адвокатських послуг) суд позбавлений можливості встановити дійсні витрати позивача за зустрічним позовом на отримання правової допомоги. Тому у суду відсутні правові підстави для покладення на відповідача за зустрічним позовом витрат на правову допомогу позивача за зустрічним позовом у заявленій останнім сумі.

Крім того, слід зазначити, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом заборгованості в розмір 17 688,87 грн. підлягає до задоволення частково - в розмірі 428,65 грн.

Частиною 3 статті 123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на все вищезазначене, у суду відсутні правові підстави для покладення на відповідача за зустрічним позовом витрат на правову допомогу позивача за зустрічним позовом у заявленій останнім сумі.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" підлягають задоволенню частково - в частині стягнення 355,99 грн. 3% річних та 72,66 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог - слід відмовити.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом в розмірі 1921,00 грн.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за зустрічним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом в розмірі 46,54 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" (33009, м. Рівне, вул. Загородня, буд. 2, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ), від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) 5 733 (п`ять тисяч сімсот тридцять три) грн. 69 коп. - пені, 11 226 (одинадцять тисяч двісті двадцять шість) грн. 63 коп. - штрафу та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" - задовольнити частково.

4. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ), від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергомаш" (33009, м. Рівне, вул. Загородня, буд. 2, ) 355 (триста п`ятдесят п`ять) грн. 99 коп. - 3% річних, 72 (сімдесят дві) грн. 66 коп. - інфляційних втрат та 46 (сорок шість) грн. 54 коп. - судового збору.

5. В решті зустрічного позову відмовити.

6. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення суду складено та підписано 09 грудня 2019 року.

Суддя Романюк Ю.Г.