ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 913/13/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Савінкова Ю. Б.,

за участю представників:

позивача ? Лисенко В. О.,

відповідача ? не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 (судді: Мартюхіна Н. О., Шутенко І. А., Плахов О. В.)

та рішення Господарського суду Луганської області від 18.03.2019 (суддя Вінніков С.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради

про стягнення 3 265 160,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ? ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради (далі ? КСТП "Рубіжнетеплокомуненерго") про стягнення заборгованості у сумі 3 265 160,68 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором поставки природного газу від 21.12.2015 №1441/16-ТЕ-20 протягом січня-квітня 2016 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" передало КСТП "Рубіжнетеплокомуненерго" природний газ на загальну суму 14 528 360,14 грн, за який відповідач розрахувався в повному обсязі, але з порушенням строку, передбаченого пунктом 6.1 договору. У зв`язку з простроченням оплати отриманого природного газу позивач відповідно до пункту 8.2 договору нарахував 2 087 233,91 грн ?? пені, а відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України 252 342,49 грн ? три проценти річних та 925 584,28 грн ? інфляційних втрат.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.03.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019, позов задоволено частково.

Стягнуто з КСТП "Рубіжнетеплокомуненерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 17 100,73 грн ? пені, 1 701,92 грн ? три проценти річних та 5 910,62 грн ? інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено.

2.2. Оскаржувані судові рішення обґрунтовано тим, що станом на 29.11.2016 відповідачем за рахунок власних коштів та на виконання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків було сплачено позивачу грошові кошти у сумі 6 116 916,56 грн, тобто нараховані позивачем на цю суму заборгованості пеня, три проценти річних та інфляційні втрати за період з 16.02.2016 по 29.11.2016 підлягають списанню відповідно до положень частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Суди також установили, що позивачем необґрунтовано здійснено нарахування пені, три проценти річних та інфляційних втрат на суму 8 303 383,00 грн, яка сплачена відповідно до спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків №125 від 16.01.2017, оскільки сторони, підписавши спільне протокольне рішення змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором, а тому для застосування санкцій та наслідків порушення грошового зобов`язання, встановлених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Суди дійшли висновку, що нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат можливе лише на заборгованість за зобов`язаннями квітня 2016 року у сумі 108 060,58 грн, яка погашалась власними коштами відповідача після 29.11.2016 та поза межами спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків від 16.01.2017 №125.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У своїй касаційній скарзі АТ "НАК "Нафтогаз України" просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 та рішення Господарського суду Луганської області від 18.03.2019 скасувати у частині відмови у задоволенні позову і ухвалити нове рішення про задоволення позову у цій частині в повному обсязі.

3.2. В обґрунтування вимог, заявник у касаційній скарзі зазначає про те, що висновок суду першої інстанції про застосування положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є помилковим, оскільки основна заборгованість повністю була погашена 26.01.2017, тоді як закон набув чинності 30.11.2016.

3.3. На думку скаржника, висновки судів про можливість нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань лише на заборгованість за зобов`язаннями квітня 2016 року у сумі 108 060,58 грн, яка погашалась власними коштами відповідача після 29.11.2016 та поза спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків від 16.01.2017 №125, є безпідставними та необґрунтованими, зважаючи на той факт, що сторони самостійно визначили умови договору, зокрема пункти 6.1, 8.6, 11.3.4 додаткової угоди від 14.03.2016 №3, яка є чинною та не визнавалася недійсною у судовому порядку.

Заявник наголошує на тому, що при нарахуванні пені, три проценти річних, інфляційних втрат обґрунтовано включено суми, які були сплачені спільними протокольними рішеннями у загальний розрахунок відповідно до пункту 11.3.4 додаткової угоди №3.

3.4. У відзиві на касаційну скаргу КСТП "Рубіжнетеплокомуненерго" просить залишити її без задоволення, а прийняті судові рішення - без змін, наголошуючи на правомірності висновків господарських судів і безпідставності доводів, викладених у касаційній скарзі.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. За змістом статті 114 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Однак, АТ "НАК "Нафтогаз України" неодноразово у судових засіданнях наводило правові позиції Верховного Суду та наголошувало на необхідності їх врахування з огляду на подібність обставин справи.

У зв`язку з цим у судових засіданнях неодноразово оголошувалась перерва з метою перевірки наданої АТ "НАК "Нафтогаз України" релевантності практики Верховного Суду зі справою яка переглядається.

Зважаючи на це, враховуючи вимоги статей 114, 248 Господарського процесуального кодексу України, Суд розглядає зазначену справу в розумний строк з урахуванням конкретних обставин справи та інших критеріїв, зокрема, складності справи, з метою забезпечення основних завдань господарського судочинства.

4.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.3. Суди попередніх інстанцій установили, що між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та КСТП "Рубіжнетеплокомуненерго" (споживач) 21.12.2015 укладено договір постачання природного газу №1441/16-ТЕ-20, за умовами пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

4.4. Згідно з пунктом 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

4.5. Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 газ обсягом до 8107,6 тис.куб.м, у т.ч. по місяцях.

4.6. За змістом пункту 3.1 договору постачальник передає споживачу газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

4.7. У пункті 3.4 договору сторони передбачили, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

4.8. Пунктом 3.5 договору визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, споживач зобов`язується надати постачальнику підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути споживачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

4.9. Положеннями пункту 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб.м газу у період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770,74 грн, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати за 1000 куб.м природного газу 1 806,15 грн, крім того ПДВ 20% ? 361,23 грн, всього з ПДВ 2167,38 грн.

4.10. Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

4.11. У пункті 8.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 умов цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

4.12. Пунктом 10.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, окрім пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

4.13. Згідно з розділом 12 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

4.14. Суди також установили, що 31.12.2015 між сторонами була укладена додаткова угода №1, якою внесено зміни до пунктів 1.3, 2.1.5, 3.1, 4.1, 4.2, 5.1, 5.2, 7.2 договору. Зокрема, пункт 3.1 договору викладено у такій редакції: "Постачальник передає споживачу газ на газорозподільних станціях ПАТ "Укртрансгаз" або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ "Укртрансгаз"). Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ".

4.15. 29.01.2016 між сторонами була укладена додаткова угода №2, якою внесено зміни до пункту 1.3 договору згідно якого за договором може бути поставлений газ власного видобутку (газ, видобутий на території України та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України.

4.16. 14.03.2016 між сторонами була укладена додаткова угода №3, якою внесено зміни до пунктів 6.1, 8.6, 11.3.1, 11.3.2, 11.3.3, 11.3.4, 11.3.5, 11.3.6, 11.9 договору, зокрема:

? у пункт 6.1 договору додано останній абзац, яким сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання змінює строки, терміни та умови розрахунків за цим договором, не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання наступних зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком споживача сплатити на користь постачальника неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України;

? статтю 8 договору доповнено пунктом 8.6, яким сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком сплатити на користь постачальника неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості, виключаючи суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором(ами) про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим договором;

? пунктом 11.3.4 передбачено, що будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами не вносять змін до цього договору та не можуть бути застосовані до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору.

4.17. 31.03.2016 між сторонами була укладена додаткова угода №4, якою внесено зміни до пунктів 3.1, 3.2, 3.5, 3.6, 3.6.1, 3.6.2, 3.6.3, 5.1, 5.2 договору, доповнено статтю 3 пунктами 3.7, 3.8, а статтю 6 договору пунктом 6.6, доповнено пункт 7.2 статті 7, пункт 7.3 статті 7, викладено статтю 12 у новій редакції. Зокрема, пункт 2.1 викладено у редакції: "Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом до 500 тис. куб. м."; пункт 5.2 договору викладено у редакції: "Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) для підприємств, які приєднанні до газорозподільних мереж становить 1770,74 грн, крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати з ПДВ 2124,89 грн; викладено абз. 2 пункт 6.1 статті 6 договору у редакції: "Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу".

4.18. На виконання зазначених умов договору та додаткових угод до нього протягом січня ? квітня 2016 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на суму 14 528 360,14 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Оплата за поставлений газ здійснювалась відповідачем як за рахунок власних коштів, так і на підставі спільних протокольних рішень.

4.19. Крім того, між сторонами були підписані спільні протокольні рішення, предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 14.03.2016 №819, від 07.04.2016 №1083, від 18.05.2016 №1491, від 16.01.2017 №125

4.20. Предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення з КСТП "Рубіжнетеплокомуненерго" 2 087 233,91 грн - пені за період з 16.02.2016 по 25.11.2016, 252 342,49 грн ? три проценти річних за період з 16.02.2016 по 25.01.2017 та 925 584,28 грн інфляційних втрат за період з березня 2016 по грудень 2016 через неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати переданого газу за договором.

4.21. Суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши розрахунки позивача установили, що нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат можливе лише на заборгованість за зобов`язаннями квітня 2016 року у сумі 10 8060,58 грн, яка погашалась власними коштами відповідача після 29.11.2016 та поза межами спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків від 16.01.2017 №125.

4.22. Суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача 17 100,73 грн пені за період з 26.05.2016 по 25.11.2016, 1701,92 грн три проценти річних за період з 26.05.2016 по 11.12.2016 та 5910,62 грн інфляційних втрат за період червень ? листопад 2016 року.

4.23. Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

4.24. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

4.25. За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

4.26. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

4.27. За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

4.28. Згідно з положеннями статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

4.29. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

4.30. Згідно з положеннями частин першої - третьої статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

4.31. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2005 №20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, яким визначено механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати, тощо за рахунок надходження до загального державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вуглевидобувними підприємствами.

4.32. За змістом цього Порядку визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

4.33. Відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.

4.34. Таким чином, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

4.35. Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.

4.36. Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

4.37. Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.

4.38. Аналогічний правовий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.

4.39. Як установлено судами попередніх інстанцій, грошові кошти у сумі 8 303 383,00 грн за спільним протокольним рішенням від 16.01.2017 №125 були перераховані ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 26.01.2017.

4.40. Таким чином, ураховуючи, що частина розрахунків за спожитий природний газ за період січень-квітень 2016 року проводилася відповідачем у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, суди дійшли обґрунтованого висновку про безпідставне нарахування ПАТ "НАК "Нафтогаз України" пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму 8 303 383,00 грн, яка сплачена відповідно до спільного протокольного рішення від 16.01.2017 №125.

4.41. Колегія суддів погоджується із аргументом скаржника про те, що посилаючись на Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо його застосування у цій справі, оскільки заборгованість була погашена 26.01.2017 на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків від 16.01.2017 №125 у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Однак зазначене, не призвело до ухвалення незаконних судових рішень у цій справі, а тому не є підставою для їх скасування.

4.42. Підставою для стягнення пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання могла би бути наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків і яка була би несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №908/885/18.

4.43. Доводи, викладені у касаційній скарзі про те, що при нарахуванні пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат обґрунтовано включено суми, які були сплачені спільними протокольними рішеннями у загальний розрахунок відповідно до пункту 11.3.4 додаткової угоди №3, оцінені судом апеляційної інстанції та спростовані на підставі установлених фактичних обставин справи.

4.44. Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, отже вже були предметом дослідження та оцінки судом апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки доказів та установлених обставин справи, що не входить до повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.

4.45. З огляду на імперативні положення статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд не вправі встановлювати обставини, які не були встановлені у рішеннях судів попередніх інстанцій, а його повноваження обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.

4.46. За таких обставин, Верховний Суд, в межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

5.3. Згідно зі статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.4. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.5. Відповідно до частини першої статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.6. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

5.7. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження та не спростовують обставин справи, на які посилався суд як на підставу для відмови у позові, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень у справі не вбачається.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 та рішення Господарського суду Луганської області від 18.03.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак