ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2019 р. м. Київ Справа № 910/12285/19

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундамент», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будстар Інвест», Київська область, м. Обухів

про стягнення заборгованості

секретар судового засідання О.О.Стаднік

за участю представників:

від позивача І.П.Ночка

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області за підсудністю з Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундамент Авто» (далі позивач) б/н від 05.09.2019 року (вх. №25394/19 від 02.01.2019 року) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будстар Інвест» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за надані послуги в розмірі 9364,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати наданих послуг.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12285/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.10.2019 року.

Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №945, №048, у судове засідання 29.10.2019 року без поважних причин не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідачем відзив на позов не подано.

У судовому засіданні 29.10.2019 року розгляд справи відкладено на 19.11.2019 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №603, у судове засідання 19.11.2019 року без поважних причин повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.

Ухвалою суду від 19.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі №910/12285/19 та призначено розгляд справи по суті на 03.12.2019 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №874, у судове засідання 03.12.2019 року без поважних причин не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 03.12.2019 року позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи, а також керуючись ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача та про розгляд справи за відсутності повноважного представника відповідача.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 03.12.2019 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За період з 18.02.2019 року по 19.04.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фундамент Авто» (позивач) надано автотранспорті послуги, послуги будівельних машин та механізмів Товариству з обмеженою відповідальністю «Будстар Інвест» (відповідач) на загальну суму 84095,82 грн., що підтверджується талонами замовника №РС000019095 від 18.02.2019 р. на суму 4062,60 грн., №РС000019098 від 19.02.2019 р. на суму 6500,16 грн., №РС000019101 від 20.02.2019 р. на суму 4875,12 грн., №РС000019104 від 21.02.2019 р. на суму 3250,08 грн., №РС000019107 від 22.02.2019 р. на суму 4875,12 грн., №РС000019345 від 25.02.2019 р. на суму 6500,16 грн., №РС000019348 від 26.02.2019 р. на суму 6500,16 грн., №РС000019681 від 05.03.2019 р. на суму 6500,16 грн., №РС000019684 від 06.03.2019 р. на суму 6500,16 грн., №РС000019687 від 07.03.2019 р. на суму 5281,38 грн., №РС000020064 від 12.03.2019 р. на суму 6500,16 грн., №РС000020070 від 14.03.2019 р. на суму 6500,16 грн., №РС000020073 від 15.03.2019 р. на суму 6500,16 грн., №РС000020355 від 18.03.2019 р. на суму 3250,08 грн., №РС000020358 від 19.03.2019 р. на суму 6500,16 грн., та рахунком на оплату по замовленню №31 від 20.02.2019 року на суму 36563,40 грн., рахунком на оплату по замовленню №59 від 15.03.2019 року на суму 37782,18 грн., рахунком на оплату по замовленню №72 від 31.03.2019 року на суму 9750,24 грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг виконав частково, сплативши позивачу 74750,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №195 від 20.02.2019 року на суму 32500,00 грн., №296 від 28.03.2019 року на суму 19500,00 грн., №465 від 25.04.2019 року на суму 22750,00 грн. Таким чином за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 9345,82 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія вх. №87 від 10.07.2019 року (докази надіслання наявні в матеріалах справи) з вимогою про погашення наявної заборгованості у розмірі 9345,82 грн. за надані позивачем послуги, проте, відповідачем зазначена вимога залишена без відповіді та реагування.

Враховуючи, що на момент звернення позивача до суду відповідач вказану заборгованість не погасив, позивач, просить суд стягнути з відповідача 9345,82 грн. основної заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Згідно ч. 8 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, для правочинів (за змістом ч.2 ст.202 ЦК України, договір між двома особами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма.

Однак, згідно ст. 218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено договір надання послуг у спрощений спосіб, у зв`язку з чим, враховуючи прийняття послуг з боку відповідача, про що свідчать платіжні доручення про часткову сплату наданих послуг згідно рахунків на оплату, у останнього виник обов`язок щодо оплати наданих послуг.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В процесі розгляду справи, відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх обов`язків з оплати наданих позивачем послуг. Зазначений факт відповідачем не спростовано, отримання послуг відповідачем не заперечується. Оскільки, заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги станом на час прийняття рішення не погашена, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, тому, вимога про стягнення з відповідача 9345,82 грн. заборгованості за надані автотранспорті послуги, послуги будівельних машин та механізмів є обґрунтованою та такою, підлягає задоволенню.

Крім стягнення основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 18,43 грн. нарахованих на заборгованість відповідача за період з 12.08.2019 року по 05.09.2019 року згідно виконаного ним розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та період нарахування, судом встановлено, що розмір 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача є більшим, однак, позивачем розмір 3% річних визначено у сумі 18,43 грн., тому стягненню підлягає зазначена сума, оскільки, суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В якості доказу надання юридичних послуг, позивачем до матеріалів справи долучено Договір про надання правової допомоги №14/03/19 від 14.03.2019 року, Договір про надання правової допомоги №06/06/18 від 06.06.2018 року, предметне завдання (Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги №14/03/19 від 14.03.2019 року), ордер серія РН-894 №016 від 05.09.2019 року, ордер серія КВ№467705 від 18.11.2019 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №5086 від 27.06.2012 року, виданого Проценко Р.В.

Однак, позивачем не подано доказів понесення витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн., доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Враховуючи наведене, зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних доказів надання правової допомоги адвокатом та доказів понесення позивачем заявлених витрат, у суду відсутні підстави для їх розподілу між сторонами.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будстар Інвест» (08700, Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, буд. 1, офіс 301, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундамент Авто» (02660, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 18, ) 9345 (дев`ять тисяч триста сорок п`ять) грн. 82 коп. заборгованості, 18 (вісімнадцять) грн. 43 коп. 3% річних, 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. витрат по сплаті судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.12.2019 року.

Суддя Д.Г. Заєць