ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд»,
с. Великий Ключів Івано-Франківської області
про стягнення 223 287,84 грн.
за участю представників:
від позивача: Литвиненко С.В., довіреність № 55 від 22.01.2019;
від відповідача: Гараніна О.Д., адвокат, ордер серії ІФ № 085718 від 03.10.2019.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Рішенням господарського суду Київської області від 06.08.2019 у справі № 910/17408/18 відмовлено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» про стягнення 223 287,84 грн.

27.09.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» на підставі ст. 244 ГПК України надійшла заява б/н від 24.09.2019 (вх. № 18497/19), в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Про понесення витрат на правничу допомогу відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою суду від 30.09.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» б/н від 24.09.2019 (вх. № 18497/19 від 27.09.2019) про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/17408/18 прийнято до розгляду, розгляд заяви призначений в судовому засіданні на 10.10.2019.

10.10.2019 через канцелярію суду від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшли заперечення (вх. № 19349/19) на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій останній заперечуючи проти її задоволення вказує на недоведеність відповідачем розміру понесених судових витрат на оплату послуг адвоката. Так, позивач стверджує, що надане заявником платіжне доручення № 1324 від 01.02.2019, не може бути належним доказом понесення витрат на правничу допомогу, оскільки з нього не вбачається, що оплата відбулась саме за Договором про надання правничої допомогу № 16 від 12.11.2018; позивачем не наданий акт приймання-передачі з розрахунком наданих послуг та їх переліком.

Ухвалою суду від 10.10.2019 розгляд заяви відкладений на 19.11.2019.

14.11.2019 через канцелярію господарського суду від ТОВ «Вестєвробуд» надійшла відповідь (вх. № 21779/19) на заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій останній вказує на те, що в платіжному дорученні № 1324 від 01.02.2019, в графі «призначення платежу» допущено механічну помилку при написані номеру договору, при цьому всі інші реквізити лишаються вірними, факт зарахування коштів на рахунок АО «Станіслав Груп» підтверджується також випискою по особовому рахунку; відсутність на момент винесення рішення у справі № 910/17408/18 акту приймання-передачі виконаних робіт обумовлений тим, що станом на 10.10.2019 розгляд справи ще не закінчився.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Київської області від 15.11.2019 заяву б/н від 24.09.2019 (вх. № 18497/19 від 27.09.2019), яка підлягає розгляду у справі № 910/17408/18 передано на повторний автоматизований розподіл.

На підставі витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2019 та ухвали господарського суду від 18.11.2019, заяву б/н від 24.09.2019 (вх. № 18497/19 від 27.09.2019) у справі № 910/17408/18 прийнято до розгляду суддею Христенко О.О., розгляд заяви призначений на 19.11.2019.

В судовому засіданні 19.11.2019 представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» підтримана заява б/н від 24.09.2019 (вх. № 18497/19 від 27.09.2019) про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/17408/18 щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України судових витрат на професійну правничу допомогу.

Представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України заперечував проти заяви б/н від 24.09.2019 (вх. № 18497/19 від 27.09.2019) з підстав, наведених у запереченнях (вх. № 19349/19) та просив суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши заяву б/н від 24.09.2019 (вх. № 18497/19 від 27.09.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд», заслухавши представників учасників справи, суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини 1 статті 1 зазначеного Закону унормовано, що договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з приписами статті 30 наведеного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, відповідачем було додано, як додатки до відзиву на позовну заяву (т. 2 стор. 13), копію Договору № 16 від 12.11.2018 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «Вестєвробуд» та АО «Станіслав Груп», замовлення № 2 від 28.01.2019 на надання правової допомоги, платіжне доручення № 1324 від 01.02.2019 на суму 20 000,00 грн., опис робіт (надання послуг) та витрат на надання правової допомоги.

Відповідач звертався до суду із заявою від 24.09.2019 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/17408/18 на підставі ст. 244 ГПК України, оскільки при ухваленні рішення від 06.08.2019 у справі № 910/17408/18, судом не було вирішено питання про судові витрати (витрати на правничу допомогу), заявлені відповідачем у відзиві на позовну заяві.

На підтвердження надання адвокатом Піцківом В.Я. відповідачу адвокатських послуг у господарському суді при розгляді справи № 910/17408/18, представником ТОВ «Вестєвробуд» надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 360 від 08.07.2011, ордер про надання правової допомоги серії ІФ № 001334, Договір про надання правової допомоги № 16 від 12.11.2018, замовлення № 2 на надання правової допомоги від 28.01.2019 (Додаток № 1 до договору), платіжне доручення № 1324 від 01.02.2019 на суму 20 000,00 грн., опис робіт (надання послуг) та витрат на надання правової допомоги від 04.02.2019 на суму 20 000,00 грн.

Натомість у платіжному дорученні № 1324 від 01.02.2019 у графі «призначення платежу» зазначено: «За надання юридичних послуг зг. замовлення № 2 до договору про надання правової допомоги № 6 від 12.11.2018 без ПДВ». З наданого платіжного доручення не вбачається, що оплата відбулась саме за Договором про надання правової допомоги № 16 від 12.11.2018 та рахунку-фактури, який передбачений п. 4.2 замовлення № 2 на надання правової допомоги від 28.11.2019 (Додаток № 1 до Договору № 16 від 12.11.2018).

Крім того, стороною не надано жодного акту приймання-передачі наданих послуг ТОВ «Вестєвробуд», з конкретним розрахунком наданих послуг та переліком сум, а наданий опис робіт (надання послуг) та витрат на надання правової допомоги від 04.02.2019 на суму 20 000,00 грн. не містить відомостей, що перелічені послуги надані саме у справі № 910/17408/18.

Відповідної правової позиції дотримується й Верховний Суд в ухвалі від 10.07.2019 у справі № 615/703/17.

Так, станом на момент ухвалення рішення від 06.08.2019 (коли повинно бути вирішено питання про судові витрати) матеріали справи не містили жодних актів приймання-передачі наданих відповідачу адвокатських послуг. Клопотань (заяв) в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України від відповідача не надходило.

Надаючи відповідь від 07.11.2019 на відзив на заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/17408/18, представником ТОВ «Вестєвробуд» був наданий акт здачі-приймання наданих юридичних послуг № 1710 від 17.10.2019.

Поруч з цим, у суду відсутні підстави щодо прийняття такого акту здачі-приймання наданих юридичних послуг № 1710 від 17.10.2019, як належного доказу понесених витрат на правничу допомогу, оскільки ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлений строк протягом якого учасник справи повинен подати докази понесених судових витрат, зокрема, такі докази подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначалось раніше, відповідно до ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» про покладення на позивача - Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» про ухвалення додаткового рішення про покладення на позивача - Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткового рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано - 02.12.2019

Cуддя О.О. Христенко