СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р. Справа № 917/530/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.

за участю секретаря судового засідання Гончарова О.В.

за участі представників:

позивача Андрійка Є.Л., довіреність № 14-182 від 13.05.19

відповідача - Данілова Н.Н., ордер серія ПТ № 010857 від 02.12.19

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" , м. Київ (вх. №3153 П/2-5)

на рішення господарського суду Полтавської області від 05.09.2019 (суддя Безрук Т.М., повний текст рішення складено та підписано 16.09.2019) по справі №917/530/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

про стягнення 14 604 881,52 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення 14 604 881,52 грн., у тому числі 6 215 697,99 грн. - пені, 2 507 902,31 грн. - 3% річних, 5 881 281,22 грн. - інфляційних, згідно договору № 3789/1617-ТЕ-24 постачання природного газу від 05.09.2016р. (з врахуванням уточнень викладених у заяві від 12.04.2019 № 14/4-549; т.1 а.с.71-73)

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасних розрахунків за отриманий за договором № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 природний газ.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.09.2019 по справі №917/530/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 161 374 грн. 12 коп. пені, 34617грн. 07 коп. 3 % річних, 5360грн. 48 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору. В іншій частині у позові відмовлено.

Мотивуючи судове рішення суд першої інстанції виходив з наступного:

- на виконання умов Договору позивач передав у власність відповідачу за період жовтень 2016 року - вересень 2017 року природний газ на загальну суму 587 577 016,33 грн.

- відповідач свої зобов`язання за Договором щодо оплати природного газу виконав повністю, сплативши 58 7577 016,33 грн.

- частково розрахунки за договором постачання природного газу № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 здійснювались сторонами на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20. За вказаними спільними протокольними рішеннями відповідачем сплачено на користь НАК Нафтогаз вартість природного газу у сумі 283 995 485,52 грн. Підписавши спільні протокольні рішення сторони фактично змінили строки та умови розрахунків за договором постачання природного газу № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016, а тому відсутні підстави для нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків оплати за надані послуги з транспортування природного газу, сплачених на підставі Постанов КМУ № 20 від 11.01.2005;

- із рахунку із спеціальним режимом використання, відповідно до встановленого нормативу перерахування коштів, та в порядку, встановленому Постановою Кабінету міністрів № 217 від 18.06.2014, якою затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки відповідачем проведено перерахування коштів позивачу в загальній сумі 290 305 311,36 грн. При цьому, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача, а тому відсутні підстави для нарахування сплачених сум на підставі Порядку № 217 від 18.06.2014. Отже, нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків оплати за надані послуги з транспортування природного газу має бути здійснено на суму боргу, яку відповідач сплатив власними коштами, з порушенням строків оплати, поза межами дії Постанов КМУ № 20 та № 217.

- відповідачем на користь позивача за спірний період за рахунок власних коштів самостійно було сплачено суму 13 276 219,45 грн. Прострочення виконання зобов`язання виникло в період з 26.11.2016 по 04.12.2016 та за період з 26.09.2017 по 28.09.2017, отже, правомірним є нарахування пені за загальну суму 322 748,25 грн. (за період 26.11.2016-04.12.2016 та період 26.09.2017-28.09.2017) та 3% річних на загальну суму 34 617,07 грн. (за період 26.11.2016-04.12.2016 та період 26.09.2017-28.09.2017);

- виходячи із матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, співмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і суми заборгованості та ступеня вини відповідача у виникненні спору, враховуючи, що основний борг за спірний період відповідачем погашено, остання частина якого сплачена відповідачем у добровільному порядку, а заборгованість виникла лише у певний період через відсутність обігових коштів та недоотримання коштів від споживачів, суд частково задовольнив клопотання відповідача та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50%, стягнувши на користь позивача пеню у розмірі 161 374,12 грн.

Позивач з рішенням господарського суду Полтавської області від 05.09.2019 по справі №917/530/19 частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені в сумі 6 054 323,87 грн., 3% річних в сумі 2 473 285,24 грн. та інфляційних втрат в сумі 5 881 281,22 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує наступним:

- посилання суду на укладання ряду Спільних протокольних рішень як підставу зміни порядку та строку розрахунків є такими, що суперечать умовам Договору, принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань, оскільки в абзаці 3 п.6.1. Договору постачання природного газу №3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 сторони узгодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. Оскільки умовами Договору сторони погодили, що укладання Спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків не змінює строків, порядку розрахунків, внесення змін до спірного Договору має відбуватись лише шляхом укладання окремої додаткової угоди. Вказані умови Договору є дійсними та не оспорювались у судовому порядку;

- умовою п.5.3 спільних протокольних рішень встановлено, що протокольне рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування. Отже, твердження суду про ту обставину, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони змінили строки розрахунків не відповідає фактичним обставинам справи. Адже навіть підписавши СПР, сторони спору лише декларують намір, проте до моменту проведення фінансування підписане протокольне рішення не є чинним та не має жодної юридичної сили;

- постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 року №853 внесено зміни до п.20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу зі спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, зокрема, додано пункт, яким «сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень відповідно до Порядку не змінює строків та умов розрахунків за цим договором». Таким чином, держава в особі Кабінету Міністрів України фактично встановила стандарт договірних відносин для аналогічних до спірних відносин, погодившись на відсутність впливу Спільних протокольних рішень;

- пунктом 8.3. договору сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами зідповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє Споживача від обов`язку сплатити на корить Постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

Таким чином, нарахування Позивачем платежів відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, на всю суму заборгованості за цим Договором, в т.ч. суму заборгованості оплачену по спільним протокольним рішенням відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20, апелянт вважає обґрунтованим та законним;

- із загальної суми поставленого природного газу у розмірі 587 577 016,33 грн. пільгами та субсидіями було сплачено суму у розмірі 283 995 485,52 грн., таким чином, різниця у розмірі 303 581 530,81 грн. була сплачена Відповідачем не по постанові КМУ № 20, а власними коштами, що вбачається з витягу по операціям за Договором, наданих позивачем до матеріалів справи, водночас, судом першої інстанції не відокремлено суми, які були сплачені на підставі спільних протокольних рішень та суми, які були сплачені в інший спосіб;

- відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, водночас, суд першої інстанції не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 ГК України ст. 525, 526, 551, 599,625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та призначено її до розгляду на 02.12.2019.

У наданому до суду апеляційної інстанції відзиві відповідач вважає доводи скаржника про сплату відповідачем частини боргу власними коштами, яку не було врегульовано зазначеними спільними протокольними рішеннями, необгрунтованими, зважаючи на те, що позивачем не доведено погашення заборгованості за природний газ поза умовами, передбаченими спільними протокольними рішеннями, зокрема не наведено періодів прострочення та сум, за твердженням АТ "НАК "Нафтогаз України", сплачених поза межами строків спільних протокольних рішень.

Також зазначає, що умовами договору №3789/1617- ТЕ-24 передбачено, що оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок продавця зі спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно нормативами розподілу коштів, затвердженими постановою НКРЕКП, отже, підписавши договір №3789/1617- ТЕ-24, АТ "НАК "Нафтогаз України" тим самим дав згоду на розподіл коштів при розрахунках за поставлений газ згідно Алгоритму та погодився з порядком списання коштів уповноваженим банком, а відтак і з періодами перерахування коштів.

Крім того вважає, що доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені є такими, що не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленого газу досліджено судом першої інстанції в повному обсязі. Крім того, судом правомірно враховано, що відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, основними його споживачами є населення, яким споживається приблизно 90% вартості всіх послуг підприємства, а також бюджетні організації та установи. Крім того, судом правомірно враховано майнові інтереси сторін, а також факт сплати відповідачем у повному обсязі суми основного боргу до відкриття провадження у справі.

У зв`язку з цим, відповідач вважає, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, оскаржуване рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» та скасування рішення господарського суду Полтавської області у даній справі від 05.09.2019 відсутні.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення в судовому засіданні представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 05.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" укладено договір постачання природного газу № 3789/1617-ТЕ-24 (т.1, а.с.27-35).

Згідно п.1.1 Договору позивач, як продавець, зобов`язався поставити споживачеві (відповідачу) у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти і оплатити цей газ на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За умовами п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 102282,0 тис. куб. метрів.

Згідно з п. 3.4. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Додатковою угодою №3 від 12.09.2016 року до договору встановлено, що постачальник передає споживачу в період з (включно) газ обсягом до 73,900 тис. куб. метрів.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 6.2. договору, оплата природний газ здійснюється наступним чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання»;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. цього договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунку споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання» в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань, тощо) крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 8.2 Договору (з урахуванням додаткової угоди №2 від 31.03.2017 до договору ) встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних , але не більше подвійної облікової ставки Національного балнку україни, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. (п. 8.3 договору)

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років. (п. 10.3. Договору)

В Додаткових угодах № 1 від 23.01.2017, № 2 від 31.03.2017 до Договору сторони встановили ціну природного газу, що постачається, порядок визначення цієї ціни, обсяг природного газу, що підлягає передачі у період з 01.04.2017 по 30.09.2017, а також умови відповідальності за порушення зобов`язань за договором. (т.1, а.с.36-38).

Крім того, в додатковій угоді №2 від 31.03.2017 сторони узгодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідачу за період жовтень 2016 року - вересень 2017 року природний газ на загальну суму 587 577 016,33 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи двостороннє підписаними актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 59334998,20 грн., від 30.11.2016 на суму 83493253,55 грн., від 31.12.2016 на суму 104179817,16 грн., від 31.01.2017 на суму 114983120,10 грн., від 28.02.2017 на суму 88785524,72 грн., від 31.03.2017 на суму 66526770,56 грн., від 30.04.2017 на суму 20621993,41 грн., від 31.05.2017 на суму 10710747,18 грн., від 30.06.2017 на суму 9608220,59 грн., від 31.07.2017 на суму 8997217,40грн., від 31.08.2017 на суму 9332296,86 грн., від 30.09.2017 на суму 11003056,60 грн. (т.1, а.с.39-50).

Відповідач свої зобов`язання за Договором щодо оплати природного газу виконав, сплативши на користь позивача 587 577 016,33 грн., що підтверджено та відображено у бухгалтерській виписці з балансового рахунку сальдо по підприємству та випискою по операціях за період з 01.10.2016 - 31.05.2018. (т.1, а.с.52-55).

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом у даній справі, ПАТ НАК Нафтогаз України зазначало, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням строків, встановлених у п. 6.1. договору, а отже наявні підстави для нарахування та стягнення з відповідача 6 215 697,99 грн. пені , 2 507 902,31 грн. - 3% річних, 5 881 281,22 грн. - інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що частина заборгованість за природний газ проводилась відповідачем у відповідності до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, шляхом підписання сторонами Спільних протокольних рішень, підписавши які позивач, тим самим, погодився на зміну строку та порядку розрахунків за укладеним договором.

Крім того, частина вартості природного газу погашалася згідно постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 через рахунки із спеціальним режимом використання за встановленими нормативами перерахування коштів, а тому у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем.

Також, у період, коли був відсутній норматив перерахування коштів, відповідачем на користь позивача за спірним договором самостійно власними коштами сплачено 13 276 219,45 грн., прострочення зобов`язання виникло в період сплати за спожитий природний газ самостійно у період 26.11.2016 - 04.12.2016 та 26.09.2017 28.09.2017.

Отже, відповідач вважає про відсутність підстав для стягнення заявлених позивачем сум інфляційних, річних та пені.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Спір у даній справі стосується дотримання відповідачем, як покупцем, строків здійснення розрахунків за отриманий від позивача природний газ за договором № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 та наявності підстав для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За змістом статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частини першої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Так, встановлені по справі обставини свідчать, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 587 577 016,33 грн.

В свою чергу, протягом 01.10.2016 - 31.05.2018 відповідач здійснив оплату поставленого природного газу на загальну суму 587 577 016,33 грн.

Погашення заборгованості за договором відбувалось наступним чином:

- на підставі спільних протокольних рішень за процедурою, встановленою постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій;

- коштами, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання відповідно до п. 6.2 договору;

- власними коштами відповідача, у період, коли НКРЄ не встановила відповідачу нормативи перерахування коштів.

Зокрема, матеріали справи свідчать, що між Головним управління державної казначейської служби України у Полтавській області (сторона №1), Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації (сторона № 2), Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (сторона № 3), НАК Нафтогаз України (сторона № 4) було укладено низку спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України № 3404 від 20.12.2016, № 22 від 11.01.2017, № 679 від 01.02.2017, № 678 від 01.02.2017, № 799 від 09.02.2017, № 798 від 09.02.2017, №3014 від 05.07.2017, №3175 від 08.08.2017, № 3173 від 08.08.2017, № 3171 від 08.08.2017, №3488 від 18.09.2017, № 3489 від 18.09.2017 (т.1, а.с.209-246).

При прийнятті вищевказаних рішень, сторони керувались, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

У пунктах 2, 3 спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків та визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Зокрема, за умовами спільних протокольних рішень, ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" перераховує НАК Нафтогаз України кошти за природний газ із записом у графі "призначення платежу" "Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ.

Так, на підставі спільного протокольного рішення № 3404 від 20.12.2016, за платіжним дорученням № 43 від 28.12.2016 (дата сплати 28.12.2016) позивачу перераховано 12 000 000,00 грн. (а.с.99).

На підставі спільного протокольного рішення № 22 від 11.01.2017, за платіжним дорученням № 46 від 12.01.2017 (дата сплати 16.01.2017) позивачу перераховано 21 038 497,40 грн. (а.с.101).

На підставі спільного протокольного рішення № 679 від 01.02.2017, за платіжним дорученням № 47 від 02.02.2017 (дата сплати 07.02.2017) позивачу перераховано 31 037 779,68 грн. (а.с.100).

На підставі спільного протокольного рішення № 678 від 01.02.2017, за платіжним дорученням № 48 від 02.02.2017 (дата сплати 07.07.2017) позивачу перераховано 30 000 000,00 грн. (а.с.102).

На підставі спільного протокольного рішення № 799 від 09.02.2017, за платіжним дорученням № 49 від 24.05.2017 (дата сплати 31.05.2017) позивачу перераховано 32 000 000,00 грн. (а.с.105).

На підставі спільного протокольного рішення № 798 від 09.02.2017, за платіжним дорученням № 50 від 10.02.2017 (дата сплати 15.02.2017) позивачу перераховано 22 818 227,37 грн. (а.с.104).

На підставі спільного протокольного рішення № 3014 від 05.07.2017, за платіжним дорученням № 56 від 06.07.2017 (дата сплати 19.07.2017) позивачу перераховано 2 142 321,05 грн. (а.с.107).

На підставі спільного протокольного рішення № 3175 від 08.08.2017, за платіжним дорученням № 60 від 09.08.2017 (дата сплати 30.08.2017) позивачу перераховано 3 958 660,02 грн. (а.с.106).

На підставі спільного протокольного рішення № 3173 від 08.08.2017, за платіжним дорученням № 58 від 11.09.2017 (дата сплати 11.09.2017) позивачу перераховано 50 000 000,00 грн. (а.с.109).

На підставі спільного протокольного рішення № 3174 від 08.08.2017, за платіжним дорученням № 59 від 11.09.2017 (дата сплати 19.09.2017) позивачу перераховано 60 000 000,00 грн. (а.с.108).

На підставі спільного протокольного рішення № 3488 від 18.09.2017, за платіжним дорученням № 64 від 19.09.2017 (дата сплати 22.09.2017) позивачу перераховано 9 000 000,00 грн. (а.с.111).

На підставі спільного протокольного рішення № 3489 від 18.09.2017, за платіжним дорученням № 65 від 19.09.2017 (дата сплати 22.09.2017) позивачу перераховано 10 000 000,00 грн. (а.с.110).

Всього за підписаними рішеннями, відповідачем на користь позивача сплачено 283 995 485,52 грн.

У п. 3 спільних протокольних рішень сторонами погоджено, що з метою реалізації цих спільних протокольних рішень сторони зобов`язуються, зокрема, забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок № 493/688).

Отже, реалізація розрахунків за спільними протокольними рішеннями здійснюється відповідно до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688.

Пунктом 1.2 Порядку № 493/688 встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

У пункті 2.7 Порядку № 493/688 визначено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за природний газ - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений зазначеним Порядком № 20, держава забезпечує перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, а також, відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з постачанням природного газу населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами на підставі договору постачання природного газу № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, Постанову Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005.

Враховуючи зазначені обставини справи та положення законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підписання між сторонами спору спільних протокольних рішень і виконання положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, свідчить, про те, що сторони фактично погодились, що оплата отриманого відповідачем природного газу підлягає погашенню , зокрема, шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі цих рішень. Тому, строки виконання грошових зобов`язань , які виникли на підставі укладеного між сторонами спору договору постачання природного газу № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 змінились. Отже, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України" тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №922/3223/18, згідно з якою незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Підписавши спільні протокольні рішення сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, у тому числі за договором.

Обставини справи також свідчать, що розрахунки між сторонами договору № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 здійснювались за рахунок коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання.

Відповідно до умов договору № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця коштів згідно з нормативами перерахування , затвердженими в установленому порядку , які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві. ( п. 6.2. договору).

Частиною шостою ст.11 Закону України Про ринок природного газу (в редакції від 09.04.2015 року) встановлено, що для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України. Забороняється зарахування на інші рахунки коштів за спожитий природний газ, який постачається постачальниками природного газу на виконання спеціальних обов`язків, покладених на них Кабінетом Міністрів України.

Споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 затверджений "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок № 217), яким визначено механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі спеціальні рахунки).

Дія цього Порядку №217 не поширюється на розрахунки, що здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій та інших нормативно-правових актів щодо погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію.

У відповідності до пункту 3 Порядку №217 теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації"", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

У відповідності до пункту 7 Порядку №217 теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

У відповідності до пункту 8 Порядку №217 усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.

У відповідності до пункту 9 Порядку №217 уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.

У відповідності до пункту 12 Порядку №217 Національна комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі комісія або НКРЕКП) на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця:

1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками); на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі рахунок оператора газотранспортної системи); на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи);на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями;

2) затверджує реєстр нормативів;

3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи;

4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

На підставі пункту 13 Порядку №217 уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що на виконання вимог вказаного Порядку у Державному Ощадному банку України ним відкриті відповідні рахунки.

За поясненнями відповідача, наданими у відзиві на позовну заяву, постановами НКРЕКП №2128 від 02.12.2016, №2404 від 29.12.2016, №15 від 10.01.2017, №212 від 21.02.2017, №213 від 21.02.2017, №243 від 28.02.2017, №440 від 30.03.2017, №599 від 27.04.2017, №709 від 31.05.2017, №818 від 29.06.2017, №955 від 27.07.2017, №1056 від 31.08.2017 затверджувався реєстр нормативів перерахування коштів , що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води від усіх категорій споживачів.

З матеріалі справи також вбачається, що кошти з оплати отриманого відповідачем природного газу було перераховано постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням у призначенні платежу на постанову Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення із призначенням платежу «Розп. кошт. На вик. П. КМУ №217 від 18.06.2014». (а.с. 112-198 т. 1)

Всього на виконання вказаних постанов відповідно до нормативу перерахування коштів із рахунку спеціальним режимом використання, відкритого позивачем, на рахунок позивача було проведено перерахування коштів в загальній сумі 290 305 311,36 грн.

Враховуючи, що відповідачем кошти були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку №217, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі договору № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016, оскільки у даному випадку, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого поставами НКРЕП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.

Доказів, які підтверджують, що перерахування коштів у зазначений вище період було здійснено з порушенням строків, встановлених Порядком №217 суду не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що строки виконання зобов`язання відповідачем за договором шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання не були порушені, у зв`язку з чим підстави для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з порушенням п.6.1. договору відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.07.2019 по справі №924/297/18, по справі №918/553/18 від 24.07.2019.

За таких підстав, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків оплати за надані послуги з транспортування природного газу, які проводились в період дії Постанов КМУ № 20 та на підставі Порядку № 217.

З матеріалів справи також вбачається, що частина заборгованості за договором №3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 сплачена відповідачем власними коштами.

Зокрема, за письмовими поясненнями відповідача, у період, коли був відсутній норматив перерахування коштів, встановлений постановами НКРЕП для населення, з метою недопущення порушення технологічного процесу забезпечення населення теплом, Полтавським ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на виконання умов договору №3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 сплачено на користь позивача власними коштами 13 276 219,45 грн.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків та не заперечується відповідачем, оплата за отриманий газ у період з 26.11.2016 по 04.12.2016 та за період з 26.09.2017 по 28.09.2017 здійснювалась Полтавським ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з порушенням строків оплати, встановлених договором.

Так, матеріали справи свідчать, що за газ, спожитий у жовтні 2016 року на суму 59334998,20 грн., строком оплати якого є 26.11.2016, відповідачем платіж був здійснений частково за рахунок власних коштів в сумі 876 475,79 грн. (а.с. 205-206 т. 1), а також на підставі спільного протокольного рішення від 20.12.2016 на суму 12 000 000,00 грн. (а.с. 209 т. 1)

Отже, правомірним є нарахування пені та 3% річних за газ, спожитий у жовтні 2016 року на суму 46 458 522,41 грн. за період з 26.11.2016 по 04.12.2016, оскільки з 05.12.2016 розрахунки здійснювались зі спеціального рахунку за встановленими нормативами НКРЕП. Вказані обставини повністю підтверджуються розрахунком штрафних санкцій за договором №3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 наданим позивачем до позовної заяви. (а.с. 13 т. 1)

Також, наявними в матеріалах справи документальними доказами встановлено, що згідно платіжного доручення №12 від 29.09.2017 відповідачем на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" сплачено 2 000 000,00 грн. із призначенням платежу за вересень 2017, договір № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016, платіжним дорученням №9 від 29.09.2017 сплачено 6 000 000,00 грн. (призначення платежу за вересень 2017, договір № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 ), платіжним дорученням №74889 від 29.09.2017 сплачено 100000,00 грн. (призначення платежу за вересень 2017, договір № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016), платіжним дорученням №102011235 від 29.09.2017 сплачено 4 385 000,00 грн. (за вересень 2017, договір № 3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016). Всього Полтавським ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» сплачено 12 485 000,00 грн.

При цьому, із вказаної суми 1 396 687,00 грн. сплачено за газ, спожитий у серпні 2017 року, строк оплати за який настав 26.09.2017, 11 003 056,60 грн. в рахунок оплати за зобов`язаннями вересня 2017 року, строк оплати за якими настав 26.10.2017. Отже, правомірним є нарахування пені та 3% річних за зобов`язаннями серпня 2017 року за період з 26.09.2017 по 28.09.2017 на суму 1396687,00 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що правомірним є нарахування пені в загальному розмірі 322 748,25 грн. за період 26.11.2016-04.12.2016 та період 26.09.2017-28.09.2017 , а також 3% річних в загальному розмірі 34617,07 грн. за період 26.11.2016-04.12.2016 та період 26.09.2017-28.09.2017. Перевіркою судом апеляційної інстанції розрахунку пені та 3% річних, здійснених судом першої інстанції (а.с. 54 т. 2) встановлено, що він є арифметично вірним та узгоджується із встановленими по справі періодами виникнення заборгованості та періоду її оплати відповідачем власними коштами.

З матеріалів справи також вбачається, що 05.06.2019 відповідач, в порядку ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення пені на 90% (т.2 а.с.23-25). В обґрунтування наданого клопотання відповідач просив суд врахувати, що основним видом діяльності Полтавського ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є постачання пари та гарячої води, а основними споживачами Полтавського ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», як теплопостачальної та теплогенеруючої роганізації, є населення, яким споживається майже 90% вартості всіх послуг , що надаються підприємством, а також бюджетні установи та організації, при цьому, прострочення розрахунків по оплаті вартості природного газу , було зумовлено неналежним виконанням кінцевими споживачами своїх зобов`язань по оплаті вартості послуг з теплопостачання. При цьому, відповідач не міг впливати на стан розрахунків за укладеним з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договором №3789/1617-ТЕ-24 від 05.09.2016 в повному обсязі. На підтвердження скрутного фінансового стану підприємства, відповідачем надано довідку про стан заборгованості та звіти про фінансові результати за 2018, 2017, 2016 роки. До того ж, відповідач просив суд врахувати, що вартість поставленого природного газу за договором була оплачена повністю, а також відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що позивачу внаслідок прострочення відповідачем розрахунків на 9 та 3 дні, було завдано збитки.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК Кодексу). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною першою статті 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Скаржник вважає висновок суду першої інстанції про зменшення розміру пені таким, що порушує його права та принцип збалансованості інтересів сторін.

Апеляційний суд, беручи до уваги встановлені обставини справи та оцінюючи наведені докази та доводи сторін, враховує наступне.

Як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів, борг яких за одержаний природний газ перед відповідачем є значним. Відтак, рівень розрахунків підприємства за спожитий природний газ залежить виключно від платіжної дисципліни споживачів теплової енергії.

Також, на думку апеляційного суду, відповідачем належними доказами доведено важкий матеріальний стан підприємства.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції правомірно враховано матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, співмірність належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і суми заборгованості та ступінь виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором, незначний період прострочення виконання грошового зобов`язання та факт того, що оплата вартості поставленого природного газу здійснена Полтавським ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в повному обсязі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визнав зазначені обставини винятковими та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені у розмірі 322 748,25 грн. на 50%.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, а тому задоволенню не підлягають.

З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 161374, 12 грн. пені та 34617,07 грн. - 3 % річних, про що також дійшов обґрунтованого висновку суд першої інстанції. В іншій частині пені, 3 % річних та інфляційних у задоволення позову слід відмовити, в зв`язку з відсутністю підстав для їх нарахування.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а відтак передбачені законом підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Полтавської області від 05.09.2019 по справі №917/530/19 задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, статтею 269, пунктом 1 статті 275, ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" , м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 05.09.2019 по справі №917/530/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.12.2019

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль