ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 справа № 914/1576/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. за участі секретаря судових засідань Толочко І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Публічного акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод, м. Кременчук, Полтавська область

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийський вагоноремонтний завод акціонерного товариства Українська залізниця, м. Стрий

про стягнення 270275,12грн., з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог

За участі представників сторін:

від позивача: Винник Р.О. - адвокат,

від відповідача: Яців В.Р. адвокат.

Встановив: Публічне акціонерне товариство Кременчуцький сталеливарний завод, м.Кременчук, Полтавська область звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийський вагоноремонтний завод акціонерного товариства Українська залізниця, м.Стрий про стягнення 270275,12грн., з яких: 124244,25грн. пені за Договором поставки № СВР3-03-22-18-132/ю від 12.10.2018р., 20707,70грн. 3% річних, 125323,17грн. інфляційних втрат та судових витрат у справі. Згодом позивачем зменшено позовні вимоги до 120421,35грн. пені, 20070,54грн. 3% річних, 125323,17грн. інфляційних втрат та судових витрат у справі.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач посилається на порушення відповідачем строків оплати поставленої йому за Договором поставки № СВР3-03-22-18-132/ю від 12.10.2018р. продукції (п. 4.2. Договору), норми п. 8.2. Договору щодо встановлення за такі дії відповідальності відповідача у вигляді сплати пені, а також приписи статті 625 ЦК України.

Відповідач відзив на позовну заяву подав з порушенням строків, встановлених ГПК України, після закриття 04.11.2019 р. підготовчого провадження у справі.

Представник відповідача у судовому засіданні з розгляду справи по суті заявив усні клопотання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 50 %, зменшення розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги, які підлягають відшкодуванню позивачу, до 3000 грн., несвоєчасність виконання встановленого Договором грошового зобов`язання не спростував та не заперечив.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.08.2019 р. позовна заява у справі залишалась без руху. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 02.09.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі відкладалось з підстав, наведених в ухвалі суду від 21.10.2019 р. Ухвалою суду від 04.11.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Позивачем подано суду 28.10.2019 р. заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду 04.11.2019 р.

Позивач 04.11.2019 р. подав заяву № 605-08/19-11/04-1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, у якій просив покласти на відповідача 4054,12 грн. сплаченого судового збору, 30000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 2460,80грн. компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідач 27.11.2019 р. подав відзив на позовну заяву, у якому просив поновити строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 28.11.2019 р. це клопотання позивача, разом з іншими клопотаннями, викладеними у відзиві, залишено судом без розгляду з підстав, наведених в ухвалі суду.

У судовому засіданні представник Відповідача не заперечив позовні вимоги по суті, просив зменшити належний до сплати розмір штрафних санкцій на 50% у зв`язку з тим, що строк прострочення оплати товару є незначний, а позивач не надав доказів наявності реальних збитків, спричинених простроченням відповідачем строків оплати продукції.

Крім цього, представник відповідача зазначив, що вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн., зважаючи на неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн. з ціною позову, характером спірних правовідносин, категорією складності справи (справа не складна, оскільки наявні численні розглянуті судом справи між тими ж сторонами за подібними позовами) та обсягом доказів.

Мотивувальна частина рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Сторони у справі 12.10.2018 р. уклали Договір поставки № СВРЗ-03-22-18-132/ю. Відповідно до пункту 1.1 цього Договору, постачальник (позивач у справі) зобов`язується протягом 2018 року поставити покупцю (відповідач у справі) товари, зазначені в Специфікації № 1 (Додаток № 1) до цього Договору, що є невід`ємною частиною Договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари згідно з умовами Договору.

Ціна Договору становить 3876000 грн., у тому числі ПДВ 20% - 646'000 грн. (пункт 3.1 Договору). Згідно з Специфікацією № 1 сторони погодили поставку товару загальною вартістю 3876000 грн.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар вартістю 3876000 грн., що підтверджується накладною № КС3-0000996 від 18.10.2018 р. та актом приймання-передачі товару № 2 від 18.10.2018 р. З акту приймання-передачі вбачається, що відповідач отримав товар 31.10.2018 р.

Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № КС3-100384 від 18.10.2018 р. на суму 3876000 грн. та 18.10.2018 р. виписав податкову накладну № 52, яка прийнята Державною фіскальною службою України 29.10.2018 р. Вказане підтверджується Квитанцією № 1 від 29.10.2018 р.

Позивач надіслав відповідачу претензію № 40-21/207 від 29.12.2018 р., в якій просив про сплату основної заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних. Факт надіслання претензії підтверджується копією транспортної накладної відправлення TMM EXPRESS від 29.12.2018 р.

Відповідач оплатив поставлену йому продукцію лише 17.01.2019 р., що підтверджується випискою по рахунку позивача від 21.10.2019 р.

У матеріалах справи немає доказів надання відповідачем відповіді на претензію позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу приписів статті 11 Цивільного кодексу України. Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з пунктом 4.2 Договору, покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Наявним у матеріалах справи актом приймання-передачі товару № 2 підтверджується факт отримання відповідачем товару 31.10.2018 р. Податкова накладна від 18.10.2018 р. № 52 доставлена до центрального рівня Державної податкової служби України 26.10.2018 р. в 12:47:08 та отримана 29.10.2018 08:16, що підтверджується Квитанцією № 1. Таким чином, відповідач мав обов`язок оплатити отриманий товар до 14.11.2018 р. Свій обов`язок відповідач виконав 17.01.2019 р., чим порушив взяте на себе за Договором зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір такої пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до пункту 8.2 Договору, сторони домовились, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Здійснивши перевірку розрахунків позивача, суд погоджується з визначеною позивачем сумою пені у розмірі 120421,35 грн., яку обчислено за період з 15.11.2018 р. по 16.01.2019 р. Таким чином, позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічне положення міститься й у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Таким чином, на позивача не покладається обов`язок доказування наявності у нього реальних збитків, у випадках, коли він звертається з позовом про стягнення пені за несвоєчасне виконання іншою стороною договору свого обов`язку з оплати товару.

У матеріалах відсутні докази складного матеріального стану відповідача, збитковості діяльності тощо. Відповідач інших власних інтересів, які варто було узяти до уваги при можливому зменшенні належної до сплати неустойки, не навів. Голослівні твердження відповідача про відсутність збитків у позивача не є підставою для зменшення судом розміру пені. Сам факт невиконання відповідачем зобов`язання у визначений договором строк позбавляє позивача можливості використовувати належні йому грошові кошти у господарській діяльності. Відповідач, уклавши Договір, погодився на умови Договору про нарахування пені. Тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунків позивача, суд погоджується з розміром заявлених позивачем інфляційних втрат за листопад, грудень 2018 р. та січень 2019 р., в сумі 124032 грн. і 3% річних, обчислених за період з 15.11.2018 р. по 16.01.2019 р., в сумі 20070,25 грн. В окреслених межах згадані позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Решта з цих позовних вимог задоволенню не підлягають, оскільки позивачем допущено арифметичні помилки та, очевидно, невірно обчислено сукупний індекс інфляції. Позивачем застосовано сукупний індекс інфляції у розмірі 103,233 %, тоді як слід було застосувати сукупний індекс інфляції 103,2 %. Крім цього, суд при обчисленні інфляційних керується рекомендаціями, наданими у листі Верховного Суду України № 62-97р. від 03.04.97р.

Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на відповідача покладається 3967,85 грн. судового збору, 29854,25 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2448,84 грн. інших витрат на вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

Усне клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн. не підтверджене жодними доказами неспівмірності цих витрат із обставинами, зазначеними у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, не додано таких доказів й до відзиву. Вказане клопотання подано із порушенням строків, встановлених для його подання.

Наявними у матеріалах справи посадочним документом, який був підставою для проїзду представника позивача до м. Львова 20.10.2019 р. для участі у судовому засіданні 21.10.2019 р., та Квитанцією до прибуткового касового ордера № 394 від 20.10.2019 р. підтверджується факт понесення позивачем 2460,80 грн. витрат на забезпечення присутності адвоката у судовому засіданні 21.10.2019 р.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська область, м. Кременчук, вул. І. Приходька, 141, ) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі філії "Стрийський вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (82405, Львівська область, м. Стрий, вул. Зубенка, 2, ) задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі філії "Стрийський вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (82405, Львівська область, м. Стрий, вул. Зубенка, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська область, м. Кременчук, вул. І. Приходька, 141, ) 120421,35грн. пені, 20070,25грн. трьох процентів річних, 124032 грн. інфляційних, 3967,85 грн. судового збору, 29854,25 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 2448,84 грн. витрат по вчиненню інших дій, необхідних для розгляду справи.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному складено 10.12.2019 р.

Суддя Бортник О.Ю.