РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019Справа № 910/12195/19
за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 77 705,31 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 77705,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач при перевезенні вантажу за накладною № 48500706 від 23.02.2019 не забезпечив його збереження в вагонах № 61077707, 63161939, 63424865, 56968555, 56004526, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 77 705,31 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2019 суд ухвалив: позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви № 09/115 від 02.09.2019; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

23.09.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/12195/19 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до накладної № 48500706 вантажовідправником вантажоодержувачу (станція призначення - «Маріуполь - Сортувальний») було відправлено зокрема вагони № 63161939, № 63424865, № 56004526, № 56968555, № 61077707 з вантажем - горішок коксовий.

Судом встановлено, що на станціях було здійснено комісійне перезважування зазначених вагонів про що складено комерційні акти № 463003/64/201 від 03.03.2019, № 454201/22/252 від 28.02.2019, № 485604/202 від 04.03.2019, № 485604/203 від 04.03.2019, № 485604/204 від 04.03.2019.

У комерційному акті № 463003/64/201 від 03.03.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 63161939 - 23500 кг, нетто - 43350 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 23500 кг, нетто - 40940 кг, що менше на 2410 кг.

У комерційному акті № 454201/22/252 від 28.02.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 63424865 - 23520 кг, нетто - 44480 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 23520 кг, нетто - 41880 кг, що менше на 2600 кг; при комерційному огляді: вантаж маркований вапном по центру вагона; на момент огляду течі вантажу не виявлено, є виїмки, в місці виїмок маркування відсутнє.

У комерційному акті № 485604/202 від 04.03.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 56004526 - 23000 кг, нетто - 42400 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 23000 кг, нетто - 40850 кг, що менше на 1550 кг; при комерційному огляді: вантаж маркований вапном по центру вагона; на момент огляду течі вантажу не виявлено, є виїмки, в місці виїмок маркування порушене.

У комерційному акті № 485604/203 від 04.03.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 56968555 - 22000 кг, нетто - 42550 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 22000 кг, нетто - 39150 кг, що менше на 3400 кг; при комерційному огляді: вантаж маркований вапном по центру вагона; на момент огляду течі вантажу не виявлено, є виїмки, в місці виїмок маркування порушене.

У комерційному акті № 485604/204 від 04.03.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 61077707 - 23500 кг, нетто - 35750 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 23500 кг, нетто - 32400 кг, що менше на 3350 кг; при комерційному огляді: вантаж маркований вапном по центру вагона; на момент огляду течі вантажу не виявлено, є виїмки, маркування порушене.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач при перевезенні вантажу за накладною № 48500706 від 23.02.2019 не забезпечив його збереження в вагонах № 61077707, 63161939, 63424865, 56968555, 56004526, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 77 705,31 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 77705,31 грн. збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні у вагонах № 63161939, № 63424865, № 56004526, № 56968555, № 61077707.

Так, за змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, відповідно до накладної № 48500706 вантажовідправником вантажоодержувачу (станція призначення - «Маріуполь - Сортувальний») було відправлено зокрема вагони № 63161939, № 63424865, № 56004526, № 56968555, № 61077707 з вантажем - горішок коксовий.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як встановлено судом, на станціях було здійснено комісійне перезважування вагонів про що складено комерційні акти № 463003/64/201 від 03.03.2019, № 454201/22/252 від 28.02.2019, № 485604/202 від 04.03.2019, № 485604/203 від 04.03.2019, № 485604/204 від 04.03.2019.

Як встановлено судом, у комерційному акті № 463003/64/201 від 03.03.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 63161939 - 23500 кг, нетто - 43350 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 23500 кг, нетто - 40940 кг, що менше на 2410 кг.

У комерційному акті № 454201/22/252 від 28.02.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 63424865 - 23520 кг, нетто - 44480 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 23520 кг, нетто - 41880 кг, що менше на 2600 кг; при комерційному огляді: вантаж маркований вапном по центру вагона; на момент огляду течі вантажу не виявлено, є виїмки, в місці виїмок маркування відсутнє.

У комерційному акті № 485604/202 від 04.03.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 56004526 - 23000 кг, нетто - 42400 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 23000 кг, нетто - 40850 кг, що менше на 1550 кг; при комерційному огляді: вантаж маркований вапном по центру вагона; на момент огляду течі вантажу не виявлено, є виїмки, в місці виїмок маркування порушене.

У комерційному акті № 485604/203 від 04.03.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 56968555 - 22000 кг, нетто - 42550 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 22000 кг, нетто - 39150 кг, що менше на 3400 кг; при комерційному огляді: вантаж маркований вапном по центру вагона; на момент огляду течі вантажу не виявлено, є виїмки, в місці виїмок маркування порушене.

У комерційному акті № 485604/204 від 04.03.2019 зазначено, що у накладній № 48500706 вказано тару вагону № 61077707 - 23500 кг, нетто - 35750 кг, а при перезважуванні фактично виявилось: тара вагону - 23500 кг, нетто - 32400 кг, що менше на 3350 кг; при комерційному огляді: вантаж маркований вапном по центру вагона; на момент огляду течі вантажу не виявлено, є виїмки, маркування порушене.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

У матеріалах справи наявні документи відправника про вартість вантажу (горішку коксового).

Відповідно до рахунку-фактури №92415857 від 23.02.2019 до договору №2/18Сб від 01.01.2018, вартість вантажу (загальна маса 43350 кг) складає 285351,13 грн. без ПДВ.; вартість вантажу (загальна маса 70950 кг) складає 555644,09 грн. без ПДВ.; вартість вантажу (загальна маса 86880 кг) складає 607377,58 грн. без ПДВ.; вартість вантажу (загальна маса 42550 кг) складає 285437,53 грн. без ПДВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Так, враховуючи положення ст. 27 Правил видачі вантажів, зважаючи на те, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне (яке при навантажені не було вологим), позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 2 % від маси вантажу.

Вартість втраченого вантажу (з ПДВ) з урахуванням норми природних втрат становить: у вагоні № 63161939 - 12188,14 грн., у вагоні № 63424865 - 14345,51 грн., у вагоні № 56004526 - 5889,21 грн., у вагоні № 56968555 - 20519,30 грн., у вагоні №61077707 - 24763,15 грн.

Отже, загальна вартість втраченого вантажу, що перевозився у вагонах № 63161939, № 63424865, № 56004526, № 56968555, № 61077707 становить 77705,31 грн.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що перевезення вантажу на підставі спірнї накладної здійснював відповідач.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах, шкідливого результату такої поведінки (шкодою) - недостача товару та причинному зв`язку між протиправної поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагонах сталась не з його вини (відповідно до ст. 127 Статуту), у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 77705,31 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, 1; ідентифікаційний код: 00191129) грошові кошти у розмірі 77705 (сімдесят сім тисяч сімсот п`ять) грн. 31 коп. та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева