ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Справа№ 920/186/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Денисюк І.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 04.12.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 (повний текст складено 11.10.19)

у справі № 920/186/19 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малка - Транс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

Дочірнє підприємство "Профітрейд"

Дочірнє підприємство "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ - МОЛОКО"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малка-Транс" та просить:

1) в рахунок погашення заборгованості Дочірнього підприємства "Профітрейд" перед Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" за Кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 11-К/13-VIP від 23.08.2013 в загальному розмірі 12 470 160, 06 грн, що складається з:

- простроченої заборгованості за тілом кредиту, яка становить 6 799 900, 12 грн;

- простроченої заборгованості за процентами, яка становить 1 665 679, 61 грн;

- пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту згідно умов Кредитного договору в межах строку позовної давності, яка становить 2 177 053, 04 грн;

- пені за несвоєчасну сплату процентів згідно умов Кредитного договору в межах строку позовної давності, яка становить 268 111, 28 грн;

- штрафу за невиконання Позичальником п.п. 5.2.3., 5.2.6., 5.2.19 Кредитного договору в розмірі 671 665, 15 грн;

- заборгованості за несвоєчасну сплату тіла кредиту за Кредитним договором (3% річних) в розмірі 192 893, 09 грн;

- заборгованості за несвоєчасну сплату процентів за Кредитним договором (3% річних) в розмірі 24 205, 71 грн;

- заборгованості з індексу інфляції за несвоєчасну сплату тіла кредиту за Кредитним договором в розмірі 591 779, 89 грн,

- заборгованості з індексу інфляції за несвоєчасну сплату процентів за Кредитним договором в розмірі 78 872, 17 грн;

2) звернути стягнення на належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Малка-Транс" нерухоме майно, що є Предметом іпотеки за Договором іпотеки № 23/14-VIP/11-К від 18.06.2014.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 12.06.2019 справу № 920/186/19 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі № 920/186/19 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Малка - Транс", призначено судову оціночно-будівельну експертизу та зупинено провадження у справі.

В своїй ухвалі місцевий господарський суд зазначав про те, що відповідно до п. 2.2. Договору іпотеки, згідно зі Звітом про оцінку предмету іпотеки, який складено 29.04.2014 ТОВ "БК-ЕКСПЕРТ", ринкова вартість предмету іпотеки визначено у розмірі 8 864 721, 00 грн., без урахування ПДВ. Проте, на час розгляду справи істотно змінилася вартість нерухомого майна, яке становить Предмет Іпотеки за Договором іпотеки і яке пропонується до продажу з прилюдних торгів, у порівняні із вартістю цього майна, визначеного на момент укладення Договору Іпотеки (у 2014 році).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі № 920/186/19.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала місцевого господарського суду прийнята через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а ухвала місцевого господарського суду має бути скасована.

Також, скаржник зазначає, що враховуючи діючі норми Закону «Про іпотеку» та зміст позовних вимог Банку, були відсутні підстави для призначення судової оціночно-будівельної експертизи для визначення ринкової вартості об`єктів нерухомого майна за Договором іпотеки №23/14-VIP/11-K від 18.06.2014, яка на помилкову думку суду нібито повинна бути зазначена в рішенні суду, яке може бути ухвалене при задоволенні позову Банку.

04.11.2019 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів: Яковлєва М.Л., Куксова В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі № 920/186/19 та призначено до розгляду на 27.11.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 відкладено розгляд справи на 04.12.2019.

В судовому засіданні 04.12.2019 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

В судове засідання 04.12.2019 інші сторони своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Згідно з ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

В разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У відповідності до п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору в даній справі є звернення стягнення на належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Малка-Транс" нерухоме майно, що є Предметом іпотеки за Договором іпотеки № 23/14-VIP/11-К від 18.06.2014.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України, яка визначає окремі види застав, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 574 Цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

За визначенням ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому вказаним Законом.

Як встановлено ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ст. 7 Закону України "Про іпотеку").

Як вбачається з клопотання відповідача в обґрунтування необхідності та доцільності призначення у справі № 920/186/19 експертизи, останній посилається на наступні обставини.

Згідно з п. 2.2. Договору іпотеки та відповідно до Звіту про оцінку предмету іпотеки, який складено 29.04.2014 ТОВ "БК-ЕКСПЕРТ", ринкова вартість предмету іпотеки визначено у розмірі 8 864 721, 00 грн., без урахування ПДВ.

Також, відповідач вважає, що на час розгляду справи істотно змінилася вартість нерухомого майна, яке становить Предмет Іпотеки за Договором іпотеки і яке пропонується до продажу з прилюдних торгів, у порівняні із вартістю цього майна, визначеного на момент укладення Договору Іпотеки (у 2014 році).

Відповідач вважає, що проведення по справі оціночно-будівельної експертизи є необхідним для правильного вирішення справи з огляду на необхідність встановити ринкову вартість нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Разом з тим, місцевий господарський суд вірно зазначив, що згідно з положеннями статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Також, місцевий господарський суд вірно вказав, що враховуючи те, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майно, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов`язково врахувати вимоги вказаної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною 6 статті 38 Закону України "Про іпотеку".

При цьому, вартість предмета іпотеки встановлена в п. 2.2. Договору Іпотеки в розмірі 8 864 721, 00 грн. визначена станом на дату його укладення, а саме - на 29.04.2014 року.

Як уже зазначалося вище, місцевий господарський суд за клопотанням відповідача призначив у даній справі судову оціночно-будівельну експертизу. Колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність спеціальних знань для вирішення питань, які виникли під час розгляду даної справи, а тому призначення судової експертизи є доцільним.

Згідно з ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Рішеннями ЄСПЛ у справах „Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27.10.1993 (п. 33), та „Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні „справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

При цьому, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, „без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Також, у рішенні ЄСПЛ „Дульський проти України" від 01.06.2006 року (заява № 61679/00), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи достатньо фактичних даних для формування переліку питань, які необхідно поставити на вирішення експерта та враховуючи те, що в процесі розгляду справи у місцевого господарського суду виникли питання, які потребують спеціальних знань, та мають суттєве значення для вирішення спору, призначення у справі № 920/186/19 судової оціночно-будівельної експертизи є доцільним.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі № 920/186/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі № 920/186/19 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 920/186/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено - 10.12.2019.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов