ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Справа № 915/1545/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ-АГРО» (57133, Миколаївська обл., Миколаївський район, село Сливине, вул. Промислова, 6; ідентифікаційний код 38636694)

до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства «КОЗИРСЬКЕ» (57526, Миколаївська обл., Очаківський район, село Козирка, вул. Очаківська, 35 А; ідентифікаційний код 36119547)

про: усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Чебан В.О., адвокат за довіреністю,

Суть спору:

05.06.2019 товариство з обмеженою відповідальністю «РІСТ-АГРО» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 04.06.2019 (вх. № 9460/19) про: - заборону приватному сільськогосподарському підприємству «КОЗИРСЬКЕ» здійснювати користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0501, у тому числі, але не виключно, для сільськогосподарських потреб, для обробки землі, збору врожаю та розміщення техніки; - стягнення з приватного сільськогосподарського підприємства «КОЗИРСЬКЕ» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ-АГРО» суми нанесених збитків у розмірі 12760,00 грн; - стягнення приватного сільськогосподарського підприємства «КОЗИРСЬКЕ» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ-АГРО» суми сплаченого судового збору у розмірі 3842,00 грн.

10.06.2019, у зв`язку з тим, що позивачем не було дотримано вимог ст. ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд постановив ухвалу, якою позовну заяву було залишено без руху та приписав позивачу усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки у 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

01.07.2019 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, з урахуванням якої Товариство з обмеженою відповідальністю «РІСТ-АГРО» виклав позовні вимоги в такій редакції: заборонити приватному сільськогосподарському підприємству «КОЗИРСЬКЕ» здійснювати користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0501, у тому числі, але не виключно, для сільськогосподарських потреб, для обробки землі, збору врожаю та розміщення техніки та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору оренди землі (земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0501) від 18.03.2016 з власником цієї земельної ділянки; повідомлення-вимоги від 11.07.2018; постанови про закриття кримінального провадження від 14.12.2018; застосування норм статей 19, 22, 78, 79, 93, 125, 152 Земельного кодексу України, статей 373, 759, 775 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про оренду землі» та мотивовані таким:

Постановою про закриття кримінального провадження від 14.12.2018 та свідченнями керівних осіб відповідача підтверджується, що з 2010 року відповідач обробляє та збирає виноград на земельній ділянці, яка наразі знаходиться в оренді позивача. Цим відповідач створює перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою позивачу. Отже, належним захистом права користування на орендовану земельну ділянку позивач вважає заборону відповідачу та будь-яким іншим третім особам здійснювати користування земельною ділянкою, у тому числі для сільськогосподарських потреб, щодо обробки землі, збору врожаю та розміщення техніки.

Позивач також зазначає, що такі протиправні дії з боку відповідача продовжуються на момент подачі позову. Перешкоди в користуванні земельною ділянкою полягають у здійсненні відповідачем дій по обробці ґрунту, обробці виноградників, збиранні врожаю, що не дозволяє позивачу самостійно планувати свою господарську діяльність, проводити аналогічні, але законні, дії на цих ділянках, у час, встановлений позивачем.

Ухвалою суду від 05.07.2019 було відкрито провадження у справі № 915/1545/19 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 01 серпня 2019 року о 10:00; викладено вимоги до позивача; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

22.07.2019 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 22.08.2019 (вх. № 12176/19) про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю представнику позивача прибути в судове засідання 01.08.2019, у зв`язку з тим, що останній з 31.07.2019 по 08.08.2019 буде знаходитись у м. Київ за професійною необхідністю.

29.07.2019 до суду від відповідача надійшов відзив б/н від 29.07.2019 (вх. № 12584/19), в якому Приватне сільськогосподарське підприємство «КОЗИРСЬКЕ» вважає себе неналежним відповідачем, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним: позивач посилається як на доказ порушення своїх прав на постанову про закриття кримінального провадження від 14.12.2018. Між тим, позовну заяву позивачем подано 05.06.2019 та будь-яких доказів того, що відповідачем в 2019 році здійснюється обробка землі, збір врожаю, або що на орендованій земельній ділянці розміщена техніка відповідача позивачем не надано; вимога про заборону відповідачу користуватись земельною ділянкою по суті є заходом забезпечення позову і не може вважатись предметом позову, тобто позивачем невірно обрано спосіб захисту прав; відсутні докази протиправної поведінки відповідача на час звернення до суду з цим позовом; згідно договору купівлі-продажу № 127 від 23.12.2008 всі багаторічні насадження на території Козирської сільської ради, в тому числі на орендованій позивачем земельній ділянці, належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Очаківський Райагрохім».

30.07.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 30.07.2019 (вх. № 12619/19) про поновлення строку подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 01.08.2019, за участю в судовому засіданні представника відповідача, було поновлено Приватному сільськогосподарському підприємству «КОЗИРСЬКЕ» строк на подання відзиву у справі № 915/1545/19; продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній справі на 10 днів та відкладено підготовче засідання на 05 вересня 2019 року о 10:15.

05.09.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 05.09.2019 (вх. № 14073/19), за текстом якого заявник просить суд відкласти розгляд справи, призначений на 05.09.2019 о 10:15 у зв`язку з участю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 05.09.2019, за участю в судовому засіданні представника позивача, було закрито підготовче провадження у справі № 915/1545/19, з призначенням її до судового розгляду по суті на 17 вересня 2019 року об 11:00; приписано позивачу в триденний строк від дня проведення судового засідання подати суду та направити іншим учасникам справи докази державної реєстрації договору оренди землі від 18.03.2016.

10.09.2019 позивачем, на виконання вимог ухвали від 05.09.2019, надано суду докази державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, яка є предметом спірних відносин між сторонами по справі.

10.09.2019 до Господарського суду Миколаївської області від Приватного сільськогосподарського підприємства «КОЗИРСЬКЕ» надійшла зустрічна позовна заява б/н від 10.09.2019 (вх. № 14322/19) у справі № 915/1545/19, відповідно до якої заявник просив суд визнати недійсним договір оренди землі (кадастровий № :01:000:0501) від 18.03.2016, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «РІСТ-АГРО» та скасувати його державну реєстрацію.

Ухвалою суду від 13.09.2019, яка 22.10.2019 апеляційною інстанцією була залишена без змін, зустрічну позовну заяву приватного сільськогосподарського підприємства «КОЗИРСЬКЕ» та додані до неї документи було повернуто підприємству.

31.10.2019 матеріали господарської справи № 915/1545/19 повернуто до Господарського суду Миколаївської області з Південно-західного апеляційного господарського суду з супровідним листом від 24.10.2019 (вх. № 16763/19).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2019 було поновлено провадження у справі № 915/1545/19, з призначенням розгляду справи по суті на 26 листопада 2019 року об 11:45.

26.11.2019 в судове засідання з`явився лише представник відповідача, якого суд заслухав. Позивач свого представника в судове засідання 26.11.2019 не направив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення на його юридичну адресу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2019 у справі № 915/1545/19.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи будь-яких клопотань, інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 26.11.2019, у зв`язку з розглядом справи по суті за відсутності позивача, суд оголосив стислий зміст позовної заяви.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

26.11.2019 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши у судових засіданнях представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2016 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем власником земельної ділянки, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріст-Арго», як орендарем, був укладений договір оренди землі, згідно з предметом якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Козирської сільської ради, Очаківського району. Кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0501.

За умовами наведеного договору:

- в оренду надається земельна ділянка загальною площею 0,5800 га, у тому числі: Багаторічних насаджень 0,5800 га (п. 2 Договору);

- на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: відсутні, а також інші об`єкти інфраструктури: відсутні (п. 3 Договору);

- договір укладено строком на: 7 (сім) років. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі, якщо одна зі сторін бажає розірвати договір, вона повинна повідомити письмово до закінчення терміну дії договору за 60 днів до закінчення збирання урожаю поточного року, при умові, якщо орендарем не понесені витрати на виробництво с/г продукції земельної ділянки орендодавця під урожай майбутніх періодів. У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він вважається дійсним на той же термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням (п. 8 Договору);

- земельна ділянка передається в оренду для сільськогосподарського виробництва (п. 15 Договору);

- цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 16 Договору);

- передача земельної ділянки орендарю здійснюється у місячний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі (п. 20 Договору);

- на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження та інші права третіх осіб (п. 26 Договору);

- до прав орендаря віднесено право власності на вироблену сільськогосподарську продукцію (п. 30 Договору);

- цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації. Якщо договір укладено на строк до 1 року, він набирає чинності після його підписання сторонами (п. 43 Договору).

Договір набрав чинності, оскільки підписаний обома учасниками та пройшов державну реєстрацію.

Матеріали справи містять акт приймання-передачі земельної ділянки згідно договору оренди землі від 18.03.2016.

Також, матеріали справи містять оформлену Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріст-Агро» повідомлення-вимогу від 11.07.2018 до Приватного сільськогосподарського підприємства «КОЗИРСЬКЕ», в якій товариство вимагає: припинити незаконні дії зі збирання врожаю з багаторічних насаджень винограду, які знаходяться на орендованих ТОВ «Ріст-Агро» земельних ділянках; компенсувати нанесені матеріальні збитки у вигляді вартості зібраних плодів винограду (врожаю) протягом 2016, 2017 років у повному обсязі.

Доказів направлення відповідачу цього повідомлення-вимоги позивачем суду не надано.

За текстом наданої позивачем до позову постанови слідчого СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області «про закриття кримінального провадження» від 14.12.2018 останнім встановлено, зокрема, таке: в ході досудового слідства був допитаний ОСОБА_2 , який повідомив, що 16.10.2018 р. йому стало відомо, що невідомі особи проводять збір врожаю на земельних ділянках, які знаходяться в оренді ТОВ «Ріст-Агро».

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що з 07.07.2014 він являється директором ПСП «Козирське». В 2010 році ОСОБА_4 перебуваючи на посаді директора ПСП «Козирське» в усній формі домовився із представником ТОВ «Ріст-Агро», а саме ОСОБА_1 про використання земельних ділянок на яких знаходяться багаторічні насадження винограду. Отже з 2010 року ПСП «Козирське» обробляє та збирає виноград на земельних ділянках, які знаходяться в оренді ТОВ «Ріст-Агро». Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що земельні ділянки на яких були засаджені виноградники були рівноцінно замінені та надані ТОВ «Ріст-Агро», які теж обробляють і збирають врожай на земельних ділянках, які знаходяться в оренді ПСП «Козирське».

Предметом даного позову виступає немайнова вимога позивача до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відповідним шляхом.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать обставини наявності здійснення відповідачем користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0501, у тому числі, але не виключно, для сільськогосподарських потреб, для обробки землі, збору врожаю та розміщення техніки.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- постанова слідчого СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області про закриття кримінального провадження від 14.12.2018;

- повідомлення-вимога від 11.07.2018;

- договір оренди землі від 18.03.2016 № 10 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріст-Агро»;

- акт приймання-передачі земельної ділянки від 18.03.2016;

- державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 588571 від 22.12.2006;

- Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (кадастровий номер земельної ділянки: :01:000:0501) станом на 10.09.2019.

Відповідачем, на підтвердження власної правової позиції надано:

- договір купівлі-продажу № 127 від 23.12.2008 між СЗАТ ім. Ольшанців та ВАТ Очаківський райагрохім».

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Виходячи зі змісту наведених правових норм, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України, основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 147 ГК України, майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом. Право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у ст. 20 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, частиною 1 якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 395 ЦК України визначені види речових прав на чуже майно, зокрема: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Нормами вказаної статті також передбачено, що законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

За змістом ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Тобто орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Так, відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За приписами ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.04.2018 у справі № 916/1711/17.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику (або титульному володільцю) в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права.

Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15 (та підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.02.2019 у справі № 916/24/18, від 04.06.2019 у справі № 923/695/18), де зазначено, що передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Негаторним вважається також позов власника про усунення перешкод у здійсненні користування майном третіми особами, в яких існували підстави для цього, але вони згодом відпали (наприклад, у разі визнання угоди недійсною, припинення договору за угодою сторін та ін.). Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Отже, виходячи з вищенаведеного, при зверненні до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні орендованим майном, позивачем повинно бути доведено, зокрема, наявність права користування спірним майном, відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин щодо такого майна, а також порушення відповідачем станом на час звернення до суду права позивача на користування майном та триваючий характер такого порушення.

Як вище було зазначено, у позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріст-Арго» у строковому платному користуванні перебуває земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:000:0501.

Вказана земельна ділянка передана позивачу на підставі договору оренди землі від 18.03.2016, укладеному між товариством та ОСОБА_1 , який є власником цієї земельної ділянки на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 588571 від 22.12.2006.

З наведеного слідує, що матеріалами справи підтверджується наявність у позивача права користування спірним майном.

Щодо відсутності між позивачем та відповідачем договірних відносин стосовно спірного майна, то вказана обставина не оспорювалася сторонами. За приписами ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

З урахуванням наведеного, суд вважає вказану обставину такою, що не підлягає доказуванню та є встановленою у даній справі.

Щодо наявності факту порушення відповідачем права позивача на користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0501, суд вважає за необхідне зазначити таке.

По-перше, повідомлення-вимога від 11.07.2018, копію якої позивач надав до позову, не може бути взята судом до уваги в якості доказу, з причин неможливості перевірки доказів її направлення відповідачу.

По-друге, Товариством з обмеженою відповідальністю «РІСТ-АГРО» на підтвердження факту порушення відповідачем його прав надано суду лише постанову слідчого СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області «про закриття кримінального провадження» від 14.12.2018, якою за твердженням позивача підтверджується, що відповідач з 2010 року обробляє та збирає виноград на земельній ділянці, яка наразі знаходиться в оренді позивача.

Відповідач, заперечуючи на вказаний аргумент позивача, у відзиві зазначає, що будь-яких доказів того, що відповідачем в 2019 році здійснюється обробка землі, збір врожаю, або що на орендованій земельній ділянці розміщена техніка відповідача, позивачем не надано.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням редакції позовної вимоги, заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю «РІСТ-АГРО», а саме «заборонити приватному сільськогосподарському підприємству «КОЗИРСЬКЕ» здійснювати користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0501, у тому числі, але не виключно, для сільськогосподарських потреб, для обробки землі, збору врожаю та розміщення техніки», суд зауважує, що позивачем не було доведено в установленому процесуальним законом порядку, шляхом надання належних доказів, фактів здійснення відповідачем користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0501, у тому числі, але не виключно, для сільськогосподарських потреб, для обробки землі, збору врожаю та розміщення техніки.

Крім того, суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про триваючий характер порушення прав позивача, та наявність такого порушення станом на час пред`явлення позову до суду. Обставини, встановлені постановою про закриття кримінального провадження від 14.12.2018 (зокрема, щодо факту збирання врожаю винограду працівниками ПСП «Козирське») були взяті судом до уваги, однак, на переконання суду, не можуть свідчити про стверджуване позивачем порушення, оскільки:

- по-перше, з тексту вказаної постанови слідчого не вбачається, що збір врожаю винограду працівниками ПСП «Козирське» проводився саме на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:0501, а отже позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем створюються перешкоди в користуванні саме вказаною земельною ділянкою та в чому саме вони проявляються;

- по друге, вказана постанова оформлена в рамках досудового розслідування, 14.12.2018 та фіксує наявність відповідних встановлених нею фактів за поясненнями свідків. Разом із тим, позивачем на надано до матеріалів справи вірогідних доказів, які б змістовно свідчили про факт перешкоджання відповідачем позивачу користуватися спірною земельною ділянкою як протягом тривалого часу, так і станом на час звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому, посилання відповідача на договір купівлі-продажу № 127 від 23.12.2008 між СЗАТ ім. Ольшанців та ВАТ Очаківський райагрохім» відхиляється судом, оскільки цей договір, з урахуванням його суб`єктного складу (договір не містить жодних посилань на взаємовідносини між учасниками даного судового процесу позивачем та відповідачем) та предмету (відсутня вказівка на конкретну земельну ділянку з відповідним кадастровим номером) не може вважатися належним доказом по даній справі.

Так, згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, у даній господарській справі суд дійшов висновку, що позивач не навів належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо здійснення відповідачем користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0501, у тому числі, але не виключно, для сільськогосподарських потреб, для обробки землі, збору врожаю та розміщення техніки. В свою чергу такі обставини виключають можливість відновлення порушених, на думку позивача, з боку відповідача прав власника (користувача) шляхом заборони відповідачу здійснювати користування земельною ділянкою, оскільки обставин використання спірної земельної ділянки відповідачем станом на дату подання позову судом не встановлено.

Отже, проаналізувавши вищенаведені обставини справи в сукупності з нормами матеріального права, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір за подання позову в сумі 1921,00 грн підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «РІСТ-АГРО» (57133, Миколаївська обл., Миколаївський район, село Сливине, вул. Промислова, 6; ідентифікаційний код 38636694);

Відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство «КОЗИРСЬКЕ» (57526, Миколаївська обл., Очаківський район, село Козирка, вул. Очаківська, 35 А; ідентифікаційний код 36119547).

Повне рішення складено та підписано судом 06.12.2019.

Суддя О.Г. Смородінова