ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2991/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Ловга І.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Ліпунов Д.С. (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи - підприємця Ліпунова Дениса Федоровича до відповідача Фізичної особи - підприємця Потапенко Людмили Василівни про стягнення 66662,95грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Ліпунов Денис Федорович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Потапенко Людмили Василівни про стягнення 66662,95грн. у тому числі 50051,10грн. основного боргу, 1111,00грн. 3% річних, 13109,26грн. пені, 2391,59грн. витрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог Фізична особа - підприємець Ліпунов Денис Федорович посилається на неналежне виконання Фізичною особою - підприємцем Потапенко Людмилою Василівною умов укладеного між сторонами договору поставки №44/08/18 від 29.08.2018р. щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.10.2019р. було відкрито провадження у справі №916/2991/19, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 29.10.2019р. о 11:20.

В судовому засіданні від 29.10.2019р. було оголошено про відкладення судового засідання на 26.11.2019р. о 11:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.10.2019р. викликано учасників справи у судове засідання на 26.11.2019р. о 11:20.

В судовому засіданні від 26.11.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/2991/19.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

29.08.2018р. між Фізичною особою - підприємцем Ліпуновим Денисом Федоровиче (позивач, Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Потапенко Людмилою Василівною (відповідач, Покупець) було укладено договір поставки №44/08/18 (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар (спецодяг), а Покупець зобов`язується прийняти товар, оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму відповідно до умов договору. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки, гривнева вартість товару, порядок та термін оплати вартості товару в тому числі тієї частини товару, яка оплачується авансом, а також частини, яка оплачується на умовах відстрочення платежів, погоджені сторонами та визначені у договорі та в додатках до нього, які складають невід`ємну частину договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.3.1. договору Покупець зобов`язаний здійснити оплату наступним чином: 50% передоплати від вартості товару у строк, що не перевищує 2 банківських днів з дня отримання рахунку-фактури від Постачальника та 50% протягом 5 календарних днів з дня отримання товару.

Як вказує позивач, відповідно до умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 100102,20грн., відповідач зобов`язався провести розрахунок за поставлений товар 28.11.2018р., однак розрахувався частково перерахувавши суму передплати у розмірі 50051,10грн. 17.04.2019р. відповідачу була направлена претензія з вимогою сплатити заборгованість протягом у 15-денний строк, однак заборгованість у встановлений строк відповідачем не була сплачена. 08.07.2019р. відповідачу була направлена додаткова угода до договору з графіком погашення заборгованості, а саме 10.08.2019р. - 10000,00грн., 10.09.2019р. - 10000,00грн., 10.10.2019р. - 10000,00грн., 10.11.2019р. - 10000,00грн., 10.12.2019р. - 10051,10грн., однак відповідач заборгованість згідно графіку не сплатив.

Позивач зазначає, що станом на день розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість у сумі 50051,10грн.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару, позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 3109,26грн., 3% річних у сумі 1111,00грн. та витрати від інфляції у сумі 2391,59грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 50051,10грн. основного боргу, 3109,26грн. пені, 1111,00грн. 3% річних, 2391,59грн. витрат від інфляції.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Судом встановлено, що 29.08.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №44/08/18 відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача товар (спецодяг), а відповідач зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість.

Як вбачається з матеріалів справи позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 100102,20грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №731 від 24.10.2018р. на суму 43680,96грн., №759 від 23.11.2018р. на суму 56421,24грн.

Згідно з умовами договору, а саме п.3.1. Покупець зобов`язаний здійснити оплату наступним чином: 50% передоплати від вартості товару у строк, що не перевищує 2 банківських днів з дня отримання рахунку-фактури від Постачальника та 50% протягом 5 календарних днів з дня отримання товару.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково перерахувавши суму передплати у розмірі 50051,10грн.

17.04.2019р. відповідачу була направлена претензія з вимогою сплатити заборгованість протягом у 15-денний строк, однак заборгованість у встановлений строк відповідачем не була сплачена.

08.07.2019р. відповідачу була направлена додаткова угода до договору з графіком погашення заборгованості, а саме 10.08.2019р. - 10000,00грн., 10.09.2019р. - 10000,00грн., 10.10.2019р. - 10000,00грн., 10.11.2019р. - 10000,00грн., 10.12.2019р. - 10051,10грн., однак відповідач заборгованість згідно графіку не сплатив.

Станом на день розгляду справи заборгованість за отриманий товар у сумі 50051,10грн. відповідачем не погашена.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за поставлений за договором поставки №44/08/18 від 29.08.2018р. товар у сумі 50051,10грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 3109,26грн. за період з 29.11.2018р. по 26.08.2019р. слід зазначити наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.1. договору сторони передбачили відповідальність за неналежне виконання зобов`язань у вигляді неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 3109,26грн. за період з 29.11.2018р. по 26.08.2019р., вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 3109,26грн. за період з 29.11.2018р. по 26.08.2019р.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1111,00грн. 3% річних та 2391,59грн. витрат від інфляції слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 1111,00грн. за період 29.11.2018р. по 26.08.2019р. вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 1111,00грн. за період 29.11.2018р. по 26.08.2019р.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок витрат від інфляції у сумі 2391,59грн. витрат від інфляції за період 29.11.2018р. по 26.08.2019р. та здійснивши власний розрахунок зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у сумі 1770,19грн. за період з 29.11.2018р. по 26.08.2019р.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Ліпунова Дениса Федоровича до відповідача Фізичної особи - підприємця Потапенко Людмили Василівни про стягнення 66662,95грн. підлягають частковому задоволенню у сумі 66041,55грн. у тому числі 50051,10грн. основного боргу, 13109,26грн. пені, 1111,00грн. 3% річних, 1770,19грн. інфляційних витрат, в позовних вимогах в частині стягнення 621,40грн. витрат від інфляції судом відмовлено.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи - підприємця Ліпунова Дениса Федоровича до відповідача Фізичної особи - підприємця Потапенко Людмили Василівни про стягнення 66662,95грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Потапенко Людмили Василівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Ліпунова Дениса Федоровича ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) 50051,10грн. основного боргу, 1111,00грн. 3% річних, 13109,26грн. пені, 1770,19грн. витрат від інфляції, 1921,00грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

3. У позовних вимогах Фізичної особи - підприємця Ліпунова Дениса Федоровича в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Потапенко Людмили Василівни 620,40грн. витрат від інфляціїї - відмовити.

Повне рішення складено 02 грудня 2019р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова