ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Справа№ 910/3702/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача за первісним позовом: Лисяний В.В. - адвокат

від відповідача за первісним позовом: Кокоровець О.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 12.09.2019, повний текст якого складений 23.09.2019

у справі № 910/3702/19 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Правобережжя Укрбудсвіт»

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000»

про стягнення 9 785,00 грн.

та за зустрічним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Правобережжя Укрбудсвіт»

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Первісний позов заявлено про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом основного боргу в сумі 8 640,00 грн. за виконані за договором про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту системи контролю та обмеження доступу (СКД) № 337 від 01.03.2017 роботи та послуги в період з вересня 2018 року по лютий 2019 року, пені в сумі 846,71 грн. та інфляційних втрат в сумі 298,28 грн.

Зустрічний позов заявлено про зобов`язання відповідача за зустрічним позовом виконати обов`язок по повному взаєморозрахунку з позивачем за зустрічним позовом шляхом повернення по Акту прийому-передачі обладнання, яке було отримано в обслуговування, згідно Додатку № 1 по договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту системи контролю та обмеження доступу (СКД) № 337 від 01.03.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2019, повний текст якого складений 23.09.2019, у справі № 910/3702/19 первісні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача з первісним позовом на користь позивача за первісним позовом присуджено 5 760,00 грн. основного боргу та 57,60 грн. інфляційних втрат, у задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено, зустрічні позовні вимоги задоволено.

Частково задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що:

- на підставі замовлень-нарядів на ремонтні роботи № 263828 від 31.07.2017, № 272525 від 24.10.2017, № 200228 від 09.01.2018, № 293216 від 10.05.2018, № 3052287 від 24.09.2018; № 305252 від 30.09.2018, № 307481 від 31.10.2018, № 300121 від 30.11.2018, № 312712 від 13.12.2018; № 313167 від 29.12.2018 позивачем за первісним позовом були надані відповідачу за первісним позовом послуги з модернізації СКД (оновлення її елементів), на підтвердження чого долучено до матеріалів справи акти надання послуг № 107 від 28.09.2018 на суму 1 440, 00 грн., № 119 від 31.10.2018 на суму 1 440, 00 грн., № 122 від 30.11.2018 на суму 1 440, 00 грн. та № 145 від 28.12.2018 на суму 1 440, 00 грн., а також виставлено на оплату рахунки № 101 від 04.12.2018, № 98 від 08.11.2018, № 92 від 05.10.2018 та № 77 від 03.09.2018;

- зазначені вище акти неодноразово направлялися позивачем за первісним позовом на адресу відповідача за первісним позовом для підписання та оплати наданих за договором послуг, проте заявами № 01 від 03.01.2019 та № 34 від 28.01.2019 відповідач за первісним позовом повідомив про відмову від підписання актів з причини відсутності фактичного надання послуг;

- за умовами спірного договору відповідач за первісним позовом зобов`язаний підписати акт приймання-передачі або, в разі відмови від підписання, надати позивачу за первісним позовом мотивовану відмову від підпису з письмовими зауваженнями щодо якості робіт і послуг та перелік відступів від умов цього договору, допущених позивачем за первісним позовом, проте, як вбачається зі змісту вищезгаданих заяв відповідача за первісним позовом, останній вмотивованої відмови від підписання актів не надав, зокрема не зазначив, які саме послуги не надані, як підставу для відмови від підписання актів, а відтак, останній має оплатити послуги за вказаними актами;

- щодо послуг, наданих в січні та лютому 2019 року, суд першої інстанції зазначив про те, що умовами спірного договору передбачено, що підтвердженням надання послуг є саме акт прийому-передачі, який, в свою чергу, є підставою для виставлення рахунку-фактури на оплату, проте у матеріалах справи відсутні докази направлення (надсилання/вручення) відповідачу (за первісним позовом) для погодження та підписання актів надання послуг № 72 від 31.01.2019 на суму 1 440, 00 грн. та № 73 від 28.02.2019 на суму 1 440, 00 грн., а лише наявні докази виставлення рахунків на оплату № 16 за січень 2019 року та № 29 за лютий 2019 року (які не є первинними документами), а відтак, підстави для стягнення вказаних сум відсутні;

- відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені суд першої інстанції зазначив про те, що за приписами чинного законодавства для застосування пені за порушення грошового зобов`язання договором мають бути визначені випадки, розмір та порядок їх застосування, проте між сторонами угода щодо стягнення пені не укладена;

- частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції послався на те, що у розрахунку вказаних вимог позивачем за первісним позовом допущено помилки, а саме, невірно визначено період нарахування інфляційних втрат та, відповідно, їх розмір, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання відбулося починаючи з 10.01.2019 за актами надання послуг № 107 від 28.09.2018 № 119 від 31.10.2018, № 122 від 30.11.2018, а також рахунків на оплату № 101 від 04.12.2018, № 98 від 08.11.2018, № 92 від 05.10.2018 та № 77 від 03.09.2018, та починаючи з 02.02.2019, відбулося прострочення виконання зобов`язання з оплати акту надання послуг № 145 від 28.12.2018 разом із рахунком на оплату.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції послався на те, що на виконання умов спірного договору позивач за зустрічним позовом передав, а відповідач за зустрічним позовом прийняв обладнання (систему контролю та обмеження доступу встановлену в адміністративній будівлі за адресою: Київ, вулиця Вузівська, буд. 5), яку, з огляду на припинення дії спірного договору, останній має повернути позивачу за зустрічним позовом.

Не погоджуючись з рішенням, 15.10.2019 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Правобережжя Укрбудсвіт» в первісному позові в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що всі без винятку твердження первісного позивача та надані ним докази є неналежними та неправдивими, а тому відсутні підстави для часткового задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- ним в суді першої інстанції 12.09.2019 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого суд першої інстанції відмовив та виніс рішення по первісному позову ґрунтуючись лише на поясненнях одної сторони, що призвело до винесення невірного рішення;

- позивач за первісним позовом стверджував, що обслуговування по спірному договору проводилось щомісячно, в тому числі і в лютому 2019 року, проте на початку лютого представники позивача за первісним позовом демонтували усе обладнання в будинку та, відповідно, фізично не могли проводити ніякого обслуговування протягом цілого місяця. На підтвердження вказаних твердження апелянт просив суд першої інстанції витребувати матеріали справи по його заяві із архіву поліції, проте суд першої інстанції у задоволенні клопотання відмовив, з огляду на що апелянт звернувся до поліції особисто та отримав фотокопії документів із вказаної справи, які ним додані до апеляційної скарги;

- надані позивачем за первісним позовом на підтвердження факту надання послуг наряди-замовлення не можуть бути належними доказами надання спірних послуг, оскільки за умовами спірного договору єдиною підставою для виставлення рахунку-фактури на оплату послуг та виконання робіт є саме підписаний обома сторонами акт прийому-передачі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019, справа № 910/3702/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою від 11.11.2019 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Алданова С.О., Мартюк А.І.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі № 910/3702/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 27.11.2019;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- розгляд справи № 910/3702/19 призначено на 04.12.2019 о 12:20;

- сторони попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

Щодо доданих апелянтом до апеляційної скарги додаткових доказів, а саме копій пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 07.02.2019, наданих управлінню патрульної поліції, колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи, що відповідач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає про те, що з метою отримання вказаних доказів він звертався до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про їх витребування, у задоволенні якого йому було відмовлено, з огляду на що він звернувся до поліції особисто та отримав фотокопії вказаних документів.

Однак колегія суддів зауважує апелянтові на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта, проте жодних доказів неможливості звернення до поліції особисто та отримання вказаних документів під час розгляду справи в суді першої інстанції апелянтом суду не надано.

При цьому, колегія суддів зауважує апелянтові на тому, що за приписами ГПК України витребування судом доказів здійснюється у випадку неможливості самостійно надати докази учасником справи, проте апелянтом не було надано доказів неможливості отримати вказані докази самостійно, з огляду на що, суд першої інстанції ухвалою від 15.08.2019 правомірно відмовив у задоволення відповідного клопотання про витребування доказів.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює відповідачу більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані апелянтом копії пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 07.02.2019, наданих управлінню патрульної поліції, як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

При цьому колегія суддів зауважує апелянтові на тому, що надані ним докази стосуються періоду надання послуг - лютий 2019 року, у задоволенні вимог про отримання плати за який у спірному рішенні було відмовлено.

02.12.2019 до суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач за первісним позовом просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Станом на 04.12.2019 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні 04.12.2019 представник відповідача за первісним позовом звернувся до суду з клопотанням про уточнення прохальної частини апеляційної скарги, в якому просив уточнити пункт 3 прохальної частини апеляційної скарги шляхом викладення його в такій редакції: «Частково скасувати судове рішення по справі № 910/3702/19 від 12.09.2019 і ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Правобережжя Укрбудсвіт» в первісному позові до ОСББ «ТВК-2000» в повному обсязі.

Представник позивача за первісним позовом проти вказаного клопотання заперечив, зазначивши про те, що апелянтом порушено визначений частиною 1 ст. 266 ГПК України строк на подання заяви про доповнення чи зміну апеляційної скарги.

Порадившись на місці, колегією суддів не прийнято до розгляду подане апелянтом клопотання про уточнення прохальної частини апеляційної скарги та роз`яснено учасникам судового процесу, що вказане клопотання фактично не змінює і не доповнює вимог апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів, з огляду на те, що справа № 910/3702/19 є справою незначної складності та розглянута судом першої інстанції як малозначна, допустила до участі у судовому засіданні представника апелянта Кокоровець О.В. який не є адвокатом.

Під час розгляду справи представник відповідача за первісним позовом апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача за первісним позовом проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

01.03.2017 відповідач за первісним позовом як замовник (далі Замовник) та позивач за первісним позовом як виконавець (далі Виконавець) уклали договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту системи контролю та обмеження доступу (СКД) № 3371 (далі Договір) (а.с. 12-14), відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати послуги з технічного обслуговування та ремонту системи контролю та обмеження доступу (далі СКД), а Замовник зобов`язується прийняти ці послуги та сплатити їх вартість.

Відповідно до п. 1.3 Договору, місцезнаходження СКД та місце надання послуг: адміністративна будівля за адресою: Київ, вул. Вузівська, буд. № 5, під. 1,2,3,4 (включаючи 2 хвіртки).

Згідно з п. 4.1 Договору Виконавець приступає до виконання своїх обов`язків за цим договором негайно з моменту підписання акту приймання-передачі СКД на обслуговування, який є невід`ємною частиною Договору.

На виконання умов Договору сторонами підписано Акт приймання-передачі СКД на обслуговування (Додаток № 1 до Договору) (а.с. 15), за яким Замовник передав, а Виконавець прийняв на обслуговування систему контролю та обмеження доступу, встановлену в адміністративній будівлі за адресою: Київ, вулиця Вузівська, буд. 5, у такому складі: блок живлення (блок керування), тип: БПД 18/12, кількість - 4; блок виклику, тип - М 200, кількість - 4; замок, тип - МL400, кількість - 4; дотягувач дверей, тип - KING, кількість - 4; блок комутації, тип - БК100М, кількість - 4; кнопка виходу, тип - Vіzit, кількість - 4; абонентські пристрої (аудіо), кількість - 180; кабель між блоком виклику та блоком комутації; двері вхідні (металопластикові); хвіртка № 1; хвіртка № 2.

Відповідно до п. 6.1 Договору, вартість послуг з технічного обслуговування визначається та узгоджується в протоколі узгодження договірної ціни, який є додатком № 2 до цього договору.

Протоколом узгодження договірної ціни, що є Додатком № 2 до Договору (а.с. 16), сторони погодили, що вартість послуг з технічного обслуговування СКД з одним абонентським пристроєм - 8,00 грн./місяць; кількість абонентських пристроїв переданих на обслуговування - 180 шт.; загальна вартість послуг з технічного обслуговування СКД складає 1 440,00 грн.

Додатком № 3 до Договору сторони погодили правила з експлуатації системи контролю та обмеження доступу, а Додатком № 4 - графік проведення модернізації системи контролю та обмеження доступу (а.с. 13-22).

Звертаючись до суду з первісним позовом, Виконавець посилається на те, що ним в період з вересня 2018 року по лютий 2019 року за Договором надавались послуги та виконувались роботи, з огляду на що Замовник має оплатити їх вартість в сумі 8 640,00 грн. (1 440,00*6), а також сплатити пеню та 3 % річних, нарахованих за несвоєчасне виконання обов`язку по оплаті робіт та послуг.

В свою чергу, Замовник проти задоволенні позову заперечив, зазначивши про те, що надані Виконавцем на підтвердження факту надання послуг наряди-замовлення не можуть бути належними доказами надання спірних послуг, оскільки за умовами Договору єдиною підставою для виставлення рахунку-фактури на оплату послуг та виконання робіт є саме підписаний обома сторонами акт прийому-передачі, проте відповідні акти Замовником підписані не були.

Крім того, Замовник звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому, з огляду на закінчення строку дії Договору, просив зобов`язати Виконавця виконати обов`язок по повному взаєморозрахунку шляхом повернення по Акту прийому-передачі обладнання, яке було отримано в обслуговування, згідно Додатку № 1 по Договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту системи контролю та обмеження доступу (СКД) № 337 від 01.03.2017.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що Договір припинив свою дію 01.03.2019, з огляду на що Виконавець має обов`язок повернути Замовнику обладнання, яке було отримано в обслуговування за Договором, проте вказаного обв`язку ним виконано не було, та задовольнив зустрічний позов у повному обсязі.

Щодо первісного позову, то судом першої інстанції вимоги за ним задоволені частково, а саме, визнано законними вимоги Виконавця про стягнення оплати наданих в період з вересня 2018 року по грудень 2018 року послуг та виконаних у цей період робіт, загальна вартість яких становить 5 760,00 грн. (1 440,00*4), а також нарахованої на цю вартість суми інфляційних втрат, а у задоволенні вимог про стягнення вартості наданих у січні - лютому 2019 року послуг та виконаних у цей період робіт, нарахованої на цю вартість суми інфляційних втрат, а також стягнення пені, нарахованої на всю суму основного боргу, відмовив.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається із тексту апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції Замовником оскаржується лише в частині часткового задоволення вимог за первісним позовом, тобто в частині задоволення позовних вимог про стягнення вартості наданих в період з вересня 2018 року по грудень 2018 року послуг та виконаних у цей період робіт, а також нарахованої на цю вартість суми інфляційних втрат, а відтак, враховуючи, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом про стягнення вартості наданих у січні - лютому 2019 року послуг та виконаних у цей період робіт, нарахованої на цю вартість суми інфляційних втрат, стягнення пені, нарахованої на всю суму основного боргу, а також в частині задоволення вимог за зустрічним позовом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволення вимог за зустрічним позовом та часткової відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом.

Щодо позовних вимог за первісним позовом в частині, що переглядається судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1); сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2).

За своєю правовою суттю спірний Договір відноситься до змішаних договорів, оскільки містить ознаки договору підряду в частині виконання робіт (надання послуг з ремонту СКД) та договору надання послуг в частині надання послуг (послуги з технічного обслуговування СКД).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Звертаючись до суду з первісним позовом, Виконавець зазначає про те, що у період з вересня 2018 року грудень 2018 року ним за Договором були виконані роботи та надані послуги, вартість яких становить 5 760,00 грн. (1 440,00*4), проте Замовником вказані роботи та послуги оплачені не були.

На підтвердження факту виконання робіт та надання послуг Виконавцем до матеріалів справи залучені:

- копії замовлень-нарядів на ремонтні роботи № 3052287 від 24.09.2018, № 305252 від 30.09.2018, № 307481 від 31.10.2018, № 300121 від 30.11.2018, № 312712 від 13.12.2018; № 313167 від 29.12.2018 (а.с. 22-25), які підписані представником Виконавця та консьєржем будинку;

- акти надання послуг № 107 від 28.09.2018, № 119 від 31.10.2018, № 122 від 30.11.2018, № 145 від 28.12.2018 (а.с. 74-76, 85).

Крім того, на оплату вказаних послуг Виконавцем Замовнику виставлено рахунки № 77 від 03.09.2018, № 92 від 05.10.2018, № 98 від 08.11.2018, № 101 від 04.12.2018 (а.с. 77-80).

З матеріалів справи слідує, що Виконавцем Замовнику направлялась претензія № 19 від 22.12.2018 (а.с. 28), до якої були додані, серед інших, акти надання послуг № 107 від 28.09.2018, № 119 від 31.10.2018, № 122 від 30.11.2018 та в якій Виконавець просив Замовника їх підписати.

На вказану претензію Замовник відповів заявою № 01 від 03.01.2019 (а.с. 29), в якій відмовив підписати вказані акти з причини відсутності фактичного надання послуг з боку Виконавця.

18.01.2019 разом з претензією-попередженням № 1 від 18.01.2019 Виконавець повторно направив Замовнику для підписання акти надання послуг № 107 від 28.09.2018, № 119 від 31.10.2018, № 122 від 30.11.2018, а також акт № 145 від 28.12.2018.

На вказану претензію Замовник відповів заявою (про відмову від підписання акту № 145) № 34 від 28.01.2019 (а.с. 32), в якій зазначив про те, що він вже повідомляв Виконавця про безпідставність нарахування оплати за вересень - листопад 2018 року (акти № 107 від 28.09.2018, № 119 від 31.10.2018, № 122 від 30.11.2018 - примітка суду) та відмовився від підписання акту № 145 від 28.12.2018 (плата за грудень 2018 року - примітка суду) з причин відсутності фактичного надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що прийом-передачі наданих послуг з технічного обслуговування, виконаних робіт з ремонту, а також виконаних робіт відповідно до п. 4.8 (зміна складу СКД - примітка суду) та п. 4.9 (модернізація СКД - примітка суду) Договору здійснюється за актом прийому-передачі, що є підставою для виставлення рахунку-фактури на оплату.

Акт прийому-передачі підписується Замовником протягом трьох робочих днів з моменту отримання (п. 5.2 Договору).

За умовами п. 5.3 Договору Замовник зобов`язаний підписати акт приймання-передачі або, в разі відмови від підписання, надати Виконавцю мотивовану відмову від підпису з письмовими зауваженнями щодо якості робіт і послуг та перелік відступів від умов цього договору, допущених Виконавцем.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, умовами Договору чітко передбачено надання Замовником мотивованої відмови від підпису акту з письмовими зауваженнями щодо якості робіт і послуг та перелік відступів від умов Договору, допущених Виконавцем, проте, як вбачається зі змісту листів Замовника № 01 від 03.01.2019 та № 34 від 28.01.2019, останній вмотивованої відмови від підписання актів не надав, зокрема не зазначив, які саме послуги не надані, як підставу для відмови від підписання актів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що непідписання Замовником актів наданих послуг у вказаний вище термін, за умови відсутності письмової вмотивованої відмови, є фактом визнання ним повного виконання Виконавцем своїх зобов`язань, а відповідні послуги/роботи вважаються наданими/виконаними у повному обсязі та прийнятими Замовником без зауважень.

При цьому, колегія суддів враховує, що за умовами Договору Виконавець не лише виконує роботи, тобто вчиняє певну дію за відповідною вимогою Замовника (ремонт обладнання тощо), а й надає послуги щодо технічного обслуговування (СКД), тобто вчиняє дії, за яких вказана система працює протягом періоду надання таких послуг.

Матеріли справи не містять доказів звернення Замовника до Виконавця у період з вересня 2018 року грудень 2018 року з претензіями щодо роботи СКД, як не містять і доказів того, що СКД протягом вказаного періоду не працювала взагалі.

Колегія суддів зауважує Замовнику на тому, що належним доказом надання послуг та виконання робіт є саме акти приймання-передачі, а не надані Виконавцем наряди-замовлення, а відсутність підписів обох сторін на вказаних актах, виходячи з умов Договору, не може бути підставою для встановлення факту ненадання послуг та невиконання робіт.

Щодо посилань Замовника на те, що на початку лютого 2019 року представники Виконавця демонтували усе обладнання в будинку та, відповідно, фізично не могли проводити ніякого обслуговування протягом цілого місяця колегія суддів зазначає про те, що у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за лютий 2019 року судом першої інстанції було відмовлено і рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Згідно з п. 6.6 Договору, термін оплати за цим договором - протягом п`яти банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури.

З матеріалів справи слідує, що рахунки на оплату спірних робіт та послуг Виконавцем Замовнику направлялись разом з відповідними актами надання послуг, тобто з претензією № 19 від 22.12.2018 (щодо вересня - листопада 2018 року) та з претензією-попередженням № 1 від 18.01.2019 (щодо вересня - грудня 2018 року), та були отримані останнім 02.01.2019 та 25.01.2019 відповідно, про що ним зазначено у листах № 01 від 03.01.2019 та № 34 від 28.01.2019.

Матеріали справи не містять доказів виконання Замовником зобов`язання з оплати виконаних у період з вересня 2018 року грудень 2018 року робіт та наданих послуг на загальну суму 5 760,00 грн., а відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення з Замовника основного боргу в сумі 5 760,00 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 57,60 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення Замовником обов`язку з оплати виконаних за Договором робіт та наданих послуг, є підстави для застосування встановленої законодавством відповідальності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Виконавцем при розрахунку допущені помилки у визначенні періоду нарахування інфляційних втрат та, відповідно, у розмірі нарахуованих інфляційних втрат, оскільки не враховано, що прострочення виконання грошового зобов`язання відбулося починаючи з шостого дня після п`яти банківських днів після отримання відповідного рахунку, тобто з 10.01.2019 за актами надання послуг № 107 від 28.09.2018 № 119 від 31.10.2018, № 122 від 30.11.2018 та з 02.02.2019 - щодо акту надання послуг № 145 від 28.12.2018.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги Виконавця про стягнення з Замовника інфляційних втрат за уточненим розрахунком суду в сумі 57,60 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі № 910/3702/19 в оскаржуваній частині відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються:

- судові витрати Виконавця за звернення з первісним позовом - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог за первісним позовом;

- судові витрати Замовника за звернення з апеляційною скаргою - на Замовника.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі № 910/3702/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі № 910/3702/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3702/19.

Повний текст постанови складено: 05.12.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова