ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" листопада 2019 р. Cправа № 902/684/19

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037)

до:Комунального підприємства "Ладжитлосервіс" (вул. Процишина,12, м. Ладижин, Вінницька обл., 24321)

про стягнення 644 279,80 грн.

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю представників:

позивача: Обертюх Т.С.

відповідача: Зубрицький І.Б.

присутній: Сас В.В.

В С Т А Н О В И В :

20.08.2019 р. до Господарського суду Вінницької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" до Комунального підприємства "Ладжитлосервіс" про стягнення 644 279,80 грн.

Ухвалою суду від 20.08.2019 р. відкрито провадження у справі № 902/684/19. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 12.09.2019 р.

12.09.2019 р. представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № канц. 02.1-34/7224/19 від 12.09.2019 р.), який долучений судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.09.2019 р. було оголошену перерву в підготовчому засіданні на 02.10.2019 р., про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 02.10.2019 р. було продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено розгляд справи на 30.10.2019 р., про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

30.10.2019 р. від представника позивача надійшла заява про відмову від позову в частині стягнення суми основного боргу, оскільки відповідачем борг в сумі 555 314,53 грн було сплачено після подання позову до суду. При цьому, представником позивача зазначено, що останній підтримує позов в частині стягнення з відповідача 72 968,60 грн пені, 9 763,56 грн інфляційних втрат, 6 233,11 грн 3 % річних; 9 664,20 грн сплаченого судового збору.

Судом прийнято до розгляду заяву позивача як таку, що подана з дотриманням положень 46 ГПК України та зазначає, що позов в частині стягнення основного боргу в розмірі 555 314,53 грн підлягає закриттю, в зв`язку із відсутністю предмету спору, внаслідок сплати даних коштів після подання позову до суду.

В судовому засіданні 30.10.2019 р. було оголошено перерву в розгляді справи до 11.11.2019 р., про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 11.11.2019 р. було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 27.11.2019 р., про що винесено ухвалу яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену судом дату з`явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в частині стягнення пені, відсотків річних та інфляційних.

Представник Відповідача заперечив проти нарахованих штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

01.01.2019 р. відповідач підписав Заявку - приєднання до умов договору про постачання електричної енергії Постачальником універсальних послуг та здійснює споживання електричної енергії.

01.01.2019 р. між позивачем та відповідачем укладений договір № ТР-230800 про постачання електричної енергії (далі договір).

Пунктом 1.1. договору визначено що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим не побутовим споживачам (далі - Споживач) постачальником універсальних послуг (далі - Постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 4 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів. Договір визначений як типовий та є додатком № 6 до ПРРЕЕ.

Згідно пункту 2.1. договору - Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Положенням п. 3.2.1. ПРРЕЕ, передбачено, що Споживач перед укладенням договору про постачання електричної енергії Споживачу має ознайомитись з умовами постачання електричної енергії, правами та обов`язками, обрати відповідну комерційну пропозицію та зазначити її у заяві - приєднані до умов договору. Обрана Споживачем комерційна пропозиція є додатком до укладеного відповідним електропостачальником та споживачем договору.

Пунктом 5.1. договору визначено, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Позивач зазначає, що згідно до ч. 72 ст. 1 Закону України "Про ринок електроенергії" Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП).

Згідно з умовами додатку № 2 до договору повна оплата вартості обсягу спожитої електричної енергії здійснюється один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах.

Позивач стверджує, що факт постачання електричної енергії відповідачу та її обсяг підтверджується наданими до позовної заяви актами прийняття - передавання товарної продукції - активної електричної енергії, які оформлялись сторонами та рахунками на оплату активної електричної енергії за період з січня по липень 2019 р. (а.с. 22 -35).

Так, за період з 01.01.2019 р. по 31.07.2019 р. відповідач згідно наданих ним актів прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії енергію спожив 1 065 262 кВт*год. електричної енергії на загальну суму 1 425 155,97 грн. та здійснив оплату в сумі 869 841,44 грн, що підтверджується банківськими виписками по рахунку.

Тому за період з січня по липень 2019 р. у відповідача існує заборгованість за спожиту електричну енергію 555 314,53 грн, що підтверджується інформацією про структуру та період накопичення дебіторської заборгованості та обопільно підписаний Акт звірки взаємних розрахунків № 4393 станом на 01.08.2019 р. (а.с. 36-53).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору відповідачу були нараховані санкції в розмірі 88 965,27 грн, в тому числі пеня - 72 968,60 грн, сума збільшення боргу з врахуванням індексу інфляції - 9763,56 грн та 3% річних - 6233,11 грн.

Тобто обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії, укладеного шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, в частині проведення розрахунків за спожиту електричну енергію.

Разом з тим судом встановлено, що після подання позву до суду відповідачем сплачено суму основного боргу, а тому вимогою позивача є стягнення штрафних санкцій.

Відповідач у відзиві визнає наявність заборгованості за спожиту електричну енергію. При цьому, заперечує проти нарахування штрафних санкцій посилаючись на те, що основним аспектом в даних правовідносинах є те, що ТОВ "Енера Вінниця" та КП "Ладжитлосервіс" на даний час не погодили передачу абонентів на прямі розрахунки та не уклали договори про користування електричною енергією з кожним абонентом.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Положення ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч.ч.1, 3 ст.641, ч.ч.1, 2 ст.642 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1, 2 ст.56 Закону України Про ринок електричної енергії постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 р. №312 затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії.

У п.2 вказаної постанови зазначено, що укладання договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 р. шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до п.3.1.1 розділу III Постачання електричної енергії на роздрібному ринку Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником останньої надії. Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника останньої надії визначаються у встановленому законодавством порядку.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнята постанова від 14.06.2018 р. №429 про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ВІННИЦЯ ліцензії з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам з 01.01.2019 року.

Відповідно до п. 4 ст. 63 Закону постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку (тобто, Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі - ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312) та на умовах договору постачання універсальних послуг.

Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджена НКРЕКП.

Постачальник універсальних послуг розміщує типовий договір та розроблений на його основі, договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

У відповідності до ч. 67 ст. 1 Закону України Про ринок електричної енергії постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги (яким являється позивач).

Згідно до ч. 72 ст. 1 Закону Закону України Про ринок електричної енергії - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) є Регулятором, який здійснює регулювання ринку електричної енергії.

Відповідно до п. 10.1 укладеного між сторонами договору даний договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з дати подання Споживачем заяви приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві приєднанні.

Суд встановив, що на підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії в період з січня по липень 2019 р. стверджується актами прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії ( а.с 22 28).

За таких обставин відповідач спожив електричної енергії за період січень-липень 2019 р. на суму 1 425 155,97 грн.

Як встановлено судом, позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури на оплату за спожиту активну електричну енергію (а.с. 29-35).

Слід зазначити, що означені акти прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії та рахунки-фактури підписані та скріплені печаткою стороною відповідача.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем, станом на момент звернення позивачем з позовом до суду, розрахунки за спожиту електричну енергію в повному обсязі не проведено. Станом на день подання позову до суду заборгованість відповідача становила 555 314,53 грн.

Відповідачем здійснено оплату суми основного боргу в розмірі 555 314,53 грн після подання позову до суду, що стверджується сальдовими оборотами по споживачу.

З огляду на погашення відповідачем суми основного боргу, позивач звернувся до суду з заявою про відмову від позову в частині стягнення основного боргу за спожиту електричну енергію за період з січня по липень 2019 р. в сумі 555 314,53 грн.

З врахуванням викладеного судом встановлено, що після подання позову до суду відповідачем погашено суму основного боргу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов`язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 555 314,53 грн основного боргу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відтак, предметом розгляду в даній справі є вимоги позивача про стягнення 72 968,60 грн пені, 9 763,56 грн інфляційних втрат, 6 233,11 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. ст.546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 9.1. договору між сторонами було погоджено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимога щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є правомірними, оскільки відповідає умовам договору та чинному законодавству.

Суд, перевіривши допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН надані позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат встановив, що позивачем при підрахунку даних штрафних норм не допущено помилок, за таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої до стягнення позивачем пені суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Відповідно до пункту 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 р., якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні частини третьої статті Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).

Правова позиція Верховного Суду «Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій» (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зважаючи на наведені вище обставини справи, суд, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки та ступеню виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, зважаючи, також те, що заборгованість за спожиту електричну енергію відповідачем сплачена в повному обсязі, вважає за доцільне зменшити розмір пені на 50 відсотків.

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 36 484,30 грн пені.

Як визначає ст. 72 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки спір до суду доведено з його вини.

27.11.2019 р. в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, п.2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Ладжитлосервіс" (вул. Процишина,12, м. Ладижин, Вінницька обл., 24321, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037, ідент. код 38023108) інфляційних втрат в розмірі 9 763,56 грн; 3 % річних в розмірі 6 233,11 грн; пені в розмірі 36 484,30 грн, та 9 664,20 грн витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Закрити провадження у справі в частині стягнення 555 314,53 грн суми основного боргу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

5. В решті позову відмовити.

6. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 05 грудня 2019 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037)

3 - відповідачу (вул. Процишина,12, м. Ладижин, Вінницька обл., 24321)