ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р. Справа №907/671/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів О.І. Матущак

М.І. Хабіб,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю РГСН (надалі ТзОВ "РГСН") б/н від 08.07.2019 (вх. № 01-05/2579/19 від 09.07.2019)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 03.06.2019 (суддя О.Ф. Ремецькі; повний текст рішення складено 12.06.2019)

у справі № 907/671/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛ-ЛЕОБУД (надалі ТзОВГАЛ-ЛЕОБУД)

до відповідача: ТзОВ "РГСН"

про стягнення 152500,00 грн.,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

16.11.2018 ТзОВ ГАЛ-ЛЕОБУД звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ "РГСН" про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 152500,00 грн. за договором оренди обладнання № 15-01/16-1 від 15.01.2016.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 03.06.2019 у справі №907/671/18 (суддя О.Ф. Ремецькі) повністю задоволено позов. Стягнуто з ТзОВ «РГСН» на користь ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД» суму 152500,00 грн. заборгованості по сплаті орендної плати, а також суму 2287,50 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору (т. 2, а.с. 36-40).

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 15.01.2016 між ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД» та ТзОВ «РГСН» укладено договір оренди обладнання № 15-01/16-1. Відповідач в порушення умов вказаного договору у період з 15.01.2016 року по 31.07.2018 року своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати протягом строку дії договору не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 152500,00 грн. Суд не встановив обставин, з якими пов`язується застосування ч.6 ст.762 ЦК України та не встановив підстав для звільнення відповідача від відповідальності згідно наданих відповідачем доводів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «РГСН» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Закарпатської області від 03.06.2019 у справі №907/671/18, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині щодо наявності підстав для звільнення відповідача від сплати орендних платежів (ч. 6 ст. 762 ЦК України) за період з 01.10.2017 року по 31.07.2019 рік та в резолютивній частині щодо зменшення розміру задоволених позовних вимог ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД» з суми 152500,00 грн. на 102500,00 грн. та відповідно розміру належних до стягнення з відповідача на користь позивача сум судових витрат. Скаржник вважає, що оскаржуване рішення не є достатньо обґрунтованим та мотивованим, а висновки, викладені у ньому щодо підставності та доведеності позовних вимог саме на суму 152500,00 грн. є передчасними і зробленими за недостатньо повного з`ясування всіх фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Зокрема зазначає, що 28.09.2017 за заявою АТ «Комінвестбанк» державним виконавцем ВПВР УВС ГТУЮ в Закарпатській області відкрито виконавче провадження № 54777438 з примусового виконання ухвали господарського суду Закарпатської області від 26.06.2015 у справі № 907/487/15 про затвердження мирової угоди між ПАТ «Комінвестбанк» та ТзОВ «РГСН». Внаслідок проведення примусового виконання названої ухвали, а так само внаслідок процедури примусового стягнення з ТзОВ «РГСН» суми виконавчого збору (накладення арештів на рахунки Товариства та його майно) і протиправних дій АТ «Комінвестбанку», спрямованих на заволодіння майном Товариства, відповідач, починаючи з жовтня 2017 року через незалежні від нього обставини, не міг використовувати за призначенням обладнання, передане йому в оренду ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД». Скаржник вважає, що наявні всі правові підстави, визначені частиною 6 статті 762 ЦК України, які зумовлювали звільнення відповідача від сплати орендної плати за період з 1 жовтня 2017 року по 31.07.2018 року, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Скаржник переконаний, що судом першої інстанції позовні вимоги мали бути задоволені на суму 102500,00 грн. (152500,00 грн. 50000,00 грн. (орендна плата за 10 місяців, протягом яких ТзОВ «РГСН» не могло користуватись орендованим майном)). Звертає увагу, що суду першої інстанції було надано обґрунтовані пояснення з відповідною доказовою базою щодо існування виняткових обставин, які фактично унеможливили виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 15-01/16-1 від 15.01.2016 в період з 01.10.2017 по 31.07.2018, в строк визначений зобов`язанням і не залежали від волі відповідача. Скаржник стверджує, що відсутність у ч. 6 ст. 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження, свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством (позиція Великої Палати Верховного Суду постанова від 08.05.2018, справа № 910/7495/16), що і мало місце в даному конкретному випадку. В той же час скаржник зазначає, що сторонами, починаючи з листопада 2016 року не підписувались акти наданих послуг за договором від 15.01.2016 і орендна плата відповідачем не сплачувалась, позивач не скористався своїм правом, передбаченим п. 4.4 договору (перевірити технічний стан та умови експлуатації обладнання). Вказує, що представником відповідача в ході судового процесу заявлялось клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи 907/691/18 за позовом ТзОВ «РГСН» до ПАТ «Комінвестбанк» про стягнення грошових коштів, витребування майна з чужого незаконного володіння, яке взагалі не знайшло відображення в оскаржуваному рішенні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД» у письмовому відзиві заперечує проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що скаржником не наведено переконливих та обґрунтованих доказами аргументів, на підставі яких суд апеляційної інстанції міг би прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції. Суд повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку на підставі доказів, що були надані сторонами. Позивач вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що складне фінансове становище ТзОВ «РГСН», яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання умов договору, не може бути безумовною підставою для звільнення від обов`язку сплати орендних платежів, оскільки господарська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання на власний ризик. При цьому, фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності. Позивач зазначає, що обставини, які є причиною неможливості використання орендованого майна орендарем, можуть бути пов`язані, як з діяльністю орендаря, так і з певними об`єктивними обставинами (обставини непереборної сили, випадку тощо). Разом з тим, не вважається випадком недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов`язання, відсутність коштів у боржника. Позивач звертає увагу, що скаржник у поданій апеляційній скарзі намагався здійснювати посилання на практику ЄСПЛ, при цьому вириваючи окремі речення з контексту, не аналізуючи пункт рішення, у якому висловлена певна позиція в цілому. Крім того, позивач вказує, що наявність судової справи № 907/691/18 між ТзОВ «РГСН» та ПАТ «Комінвестбанк» не відноситься до предмету доказування, оскільки предмет договору оренди обладнання, який був укладений між ТзОВ «РГСН» та ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД», не включений до переліку рухомого майна, на який накладено арешт, а тому і не є предметом спору щодо позовної вимоги про повернення в натурі рухомого майна у справі №907/691/18, а накладення арешту на рахунки ТзОВ «РГСН» (що не оспорюється ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД») не може бути підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань у справі № 907/671/18. Просить апеляційну скаргу ТзОВ «РГСН» залишити без задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 03.06.2019 у справі №907/671/18 залишити без змін.

Відповідач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника. Подав клопотання вх. № 01-04/7084/19 про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника через зайнятість у слідчих діях у кримінальному провадженні адвоката Бондарева О.С. та неможливістю керівника ТзОВ «РГСН» прибути в судове засідання. Вимоги та доводи викладені в апеляційній скарзі підтримує повністю.

Позивач в судове засідання не з`явився. Згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення від 07.11.2019 обізнаний з датою, часом і місцем розгляду справи.

Суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання представників сторін. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноважених представників сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

15 січня 2016 року між ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД» (Орендодавець) та ТзОВ «РГСН» (Орендар) укладено договір № 15-01/16-1 оренди обладнання, згідно умов п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування обладнання для виготовлення паливних гранул. Перелік, кількість, технічні характеристики, відновна вартість, модель, місце передачі та інші відомості щодо обладнання зазначаються сторонами в Акті приймання - передачі Обладнання (п. 2.1 договору) (т. 1, а.с. 13-14).

Згідно із п. 5.1 договору, Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати плату за користування Обладнанням.

Розмір орендної плати становить 15000,00 грн. за один календарний квартал користування обладнанням. Орендна плата включає в себе ПДВ (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору орендна сплачується Орендарем протягом перших 5 робочих днів після закінчення календарного кварталу.

Умовами п.п 6.1.3 договору визначено право Орендодавця своєчасно та у повному обсязі отримувати орендну плату.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31 грудня 2016 року. Договір вважається пролонгованим на один рік, якщо жодна із сторін не заявила про намір розірвання договору за один місяць до закінчення строку дії цього договору (п.п. 8.1, 8.2 договору).

За актом приймання-передачі, складеним 15 січня 2016 року, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування обладнання для виробництва паливних гранул, продуктивність до 1,1 т/год. (одиниця виміру комплект; відновна вартість - 2 323 819,16 грн. з ПДВ), (т. 1, а.с. 23).

31 березня 2016 року, 31 травня 2016 року, 29 червня 2016 року, 25 липня 2016 року, 29 серпня 2016 року, 26 вересня 2016 року та 31 жовтня 2016 року позивач та відповідач підписали акти надання в оренду обладнання відповідно до договору №15-01/16-1 від 15.01.2016 року, в яких визначили суми, належні до сплати Замовником Виконавцю (т. 1, а.с. 27-33).

31 липня 2018 року між сторонами складено акт передачі-приймання обладнання, згідно з яким Орендар повернув з оренди, а Орендодавець прийняв предмет договору оренди у комплекті, в належному технічному стані, яке придатне до його подальшого використання (т. 1, а.с. 26).

Підписавши даний акт, Орендар підтверджує свою заборгованість перед Орендодавцем із оплати орендної плати за користування обладнанням в розмірі 152500,00 грн. (п. 3 акту). Названий акт підписано представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

В матеріалах справи наявна копія акту звірки взаєморозрахунків між ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД» та ТзОВ «РГСН» у період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року, який скріплений підписами та печатками головних бухгалтерів позивача та відповідача, згідно якого розмір наявної заборгованості відповідача складає 152500,00грн. (т. 1, а.с. 24-25).

Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості із оплати орендної плати в розмірі 152500,00 грн.

При винесенні постанови колегія суддів враховує таке.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ході розгляду справи суд встановив, що 15 січня 2016 року між сторонами даного спору укладено договір № 15-01/16-1 оренди, предметом якого є Обладнання, перелік, кількість, технічні характеристики, відновна вартість, модель, місце передачі та інші відомості, зазначаються в акті приймання-передачі (п.1.1, 1.2 договору).

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Вказана стаття кореспондується зі ст.283 Господарського кодексу України.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 762 Цивільного кодексу України унормовано, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 5.1 договору №15-01/16-1 оренди обладнання від 15.01.2016 сторони погодили, що Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати плату за користування обладнанням.

Як встановлено судом, 15.01.2016 року предмет договору оренди Орендодавцем передано Орендарю, що підтверджується вищеописаним актом приймання-передачі Обладнання.

Пунктом 8.1 спірного договору оренди обладнання сторони визначили, що цей договір набирає чинності з дати його укладення і діє до 31.12.2016 року. Договір вважається пролонгованим на один рік, якщо жодна із сторін не заявила про намір розірвання договору за один місяць до закінчення строку дії цього договору (п. 8.2 договору).

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 31.03.2016 року по 31.10.2016 року позивач та відповідач підписали акти надання в оренду обладнання відповідно до договору №15-01/16-1 від 15.01.2016, а саме: 31 березня 2016 року, 31 травня 2016 року, 29 червня 2016 року, 25 липня 2016 року, 29 серпня 2016 року, 26 вересня 2016 року та 31 жовтня 2016 року, в яких визначили суми, належні до сплати Замовником Виконавцю.

Наведені обставини підтверджують факт пролонгації договору у відповідності до п.8.2 договору.

Також суд встановив, що 31.07.2018 року між сторонами складено акт передачі-приймання обладнання, згідно якого Орендар повернув, Орендодавець прийняв предмет договору оренди у комплекті, в належному технічному стані, яке придатне до його подальшого використання. У вказаному акті відповідачем підтверджено факт наявної заборгованості у сумі 152500,00 грн. (п. 3 акту). Даний акт підписаний директором ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД» Лукащук Н.О., директором ТзОВ «РГСН» Коневич Є.Є. та скріплений печатками Товариств.

Крім того, розмір наявної заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 152500,00 грн. підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД» та ТзОВ «РГСН» у період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, свідчить про визнання боржником такого боргу.

Суд констатує, що акт звірки взаєморозрахунків між ТзОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД» та ТзОВ «РГСН» та акт передачі приймання обладнання від 31.07.2018 року підписані та скріплені печатками сторін без жодних застережень та зауважень, що свідчить про фактичне визнання відповідачем наявної перед позивачем заборгованості з оплати орендної плати в розмірі 152500,00 грн.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, відповідач наявну заборгованість визнає частково на суму 102500,00 грн. щодо сплати орендної плати у період з 15.01.2016 року по 05.10.2017 року.

У поданій апеляційній скарзі скаржник зазначає причиною заборгованості по сплаті орендної плати збитковість виробництва і незначні обсяги продукції, що реалізовувались. Посилаючись на ч.6 ст.762 ЦК України, вважає підставою для абсолютного звільнення від сплати орендних платежів в період з 05 жовтня 2017 року по 31 липня 2018 року наявність виконавчого провадження № 54777438 з примусового виконання ухвали господарського суду Закарпатської області від 26.06.2015 у справі № 907/487/15 і протиправні дії АТ «Комінвестбнк».

Колегія суддів критично оцінює дані твердження, з огляду на таке.

У відповідності до частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв`язку з природними властивостями майна, що є об`єктом оренди тощо.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Таким чином, за наявності та доведеності підстав, передбачених вказаною нормою, орендар може реалізувати своє право на звільнення від сплати орендної плати. При цьому, до предмету доказування в такому разі входить встановлення повної неможливості використання майна у цілях, передбачених договором. Особливість вищезазначеної норми, що міститься в ч.6 статті 762 Цивільного кодексу України, полягає в тому, що вона застосовується до тих випадків, коли майно взагалі не могло бути використане наймачем.

Згідно із частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що складне фінансове становище ТзОВ «РГСН», яким обгрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання умов договору, не може бути безумовною підставою для звільнення від обов`язку сплати орендних платежів, оскільки, укладаючи договір № 15-01/16-1 оренди обладнання, відповідач як Орендар взяв на себе зобов`язання на власний ризик виконувати узгоджені сторонами фінансові зобов`язання щодо сплати орендної плати за користування обладнанням з моменту підписання акта приймання-передачі від 15 січня 2016 року до моменту підписання акту передачі-приймання обладнання від 31.07.2018р.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач порушував питання перед позивачем про повне чи часткове звільнення від сплати орендної плати, як і не подано відповідачем доказів, що з незалежних від нього обставин протягом певного часу він був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції ст.ст. 236, 237, 238 ГПК України, через неналежну оцінку і невідображення в рішенні обставин, на які посилався представник ТзОВ «РГСН», обґрунтовуючи наявність підстав для звільнення від сплати орендних платежів, а також невідображення в судовому рішенні інформації щодо наявності справи № 907/691/18 за позовом ТзОВ «РГСН» до ПАТ «Комінвестбанк», колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд неодноразово згадував про посилання ТзОВ «РГСН» на ч. 6 ст. 762 ЦК України. В мотивувальній частині рішення суд зазначив, що в ході судового розгляду справи не встановлено обставин, з якими пов`язується застосування ч.6 ст.762 ЦК України та не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань. При цьому, суд врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.04.2019 року у справі №905/1472/17.

Також колегія суддів критично оцінює твердження скаржника щодо невідображення в рішенні суду інформації про справу № 907/691/18 за позовом ТзОВ «РГСН» до ПАТ «Комінвестбанк» про стягнення грошових коштів.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Так, наявність судової справи № 907/691/18 між ТОВ «РГСН» і ПАТ «Комінвестбанк» не відноситься до предмету доказування у справі № 907/671/18, оскільки накладення арешту на рахунки ТОВ «РГСН» в банківських та інших фінансових установах (що не оспорюється ТОВ «ГАЛ-ЛЕОБУД»), не може бути підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Закарпатської області від 03.06.2019 у справі №907/671/18.

З аналізу вищеописаних правових норм та матеріалів даної справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 152500,00 грн. заборгованості по сплаті орендної плати за договором № 15-01/16-1 оренди обладнання від 15.01.2016, оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення господарського суду Закарпатської області від 03.06.2019 у справі № 907/671/18 необхідно залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги суд покладає на скаржника відповідно до положень статті 129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю РГСН б/н від 08.07.2019 (вх. № 01-05/2579/19 від 09.07.2019) залишити без задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 03.06.2019 у справі № 907/671/18 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя О.І. Матущак

Суддя М.І. Хабіб