ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Справа № 915/2127/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного виробничого підприємства «Інструмент-Сервіс» з іноземними інвестиціями (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Джинчарадзе, буд. 12 А; ідентифікаційний код 31659469)

до відповідача: Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, буд. 120; ідентифікаційний код 07856371)

про: стягнення 5428,11 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Чуб Т.В., адвокат за довіреністю

Суть спору:

15.10.2019 Приватне виробниче підприємство «Інструмент-Сервіс» з іноземними інвестиціями звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 11.10.2019 (вх. № 15925/19) про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» заборгованості у розмірі 4320,00 грн, внаслідок невиконання грошового зобов`язання щодо оплати отриманого товару на підставі Договору № 329 від 11.10.2018, а також 774,64 грн пені, 333,47 грн інфляційних втрат та 3 % річних, внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання щодо оплати отриманого товару на підставі Договору № 329 від 11.10.2018.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору поставки № 329 від 11.10.2018 з додатком до нього (специфікація № 1 від 11.10.2018); рахунку-фактури № СФ-0447 від 11.10.2018 на суму 4320,00 грн; видаткової накладної № РН-0382 від 12.10.2018 на суму 4320,00 грн; претензії № 12 від 06.08.2018; застосування норм статей 526, 530, 549, 625, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 230, 232 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням Державним підприємством «Миколаївський бронетанковий завод» грошових зобов`язань за укладеним договором поставки № 329 від 11.10.2018, а саме зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 16.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/2127/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 31 жовтня 2019 року об 11:15; викладено вимоги до позивача; встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

22.10.2019 до суду від позивача надійшла заява б/н та без дати (вх. № 16324/19), в якій заявником на виконання вимог ухвали від 16.10.2019 надано суду докази направлення на адресу відповідача претензії № 12 від 06.08.2018.

До вказаної заяви позивачем також додано клопотання б/н та без дати (вх. № 16325/19) про розгляд справи без участі представника позивача, у якому заявник, посилаючись на неможливість забезпечити участь представника позивача в судовому засіданні, просить суд розглянути справу № 915/2127/19 без участі представника позивача, за наявними в матеріалах справи документами. Крім того, зазначено, що позивач свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх.

31.10.2019 до суду від відповідача надійшла заява б/н від 31.10.2019 (вх. № 16762/19) про відкладення розгляду справи, за текстом якої заявник повідомив суд про те, що станом на 31.10.2019 позовна заява ДП «МБТЗ» не отримана. З метою недопущення порушення процесуальних прав, відповідач просить суд відкласти розгляд справи та надати можливість ознайомитися з матеріалами справи, скласти відзив.

Ухвалою суду від 31.10.2019 було відкладено розгляд справи № 915/2127/19 по суті на 28 листопада 2019 року об 11:00.

20.11.2019 до суду від відповідача надійшло письмове пояснення № 2537 від 19.11.2019 на позовну заяву про стягнення коштів, яке, по своїй суті, фактично є відзивом на позовну заяву, оскільки містить заперечення проти задоволення позовних вимог.

Разом із тим, відповідачем було пропущено строк на подання відзиву у даній справі.

Так, ухвалою суду від 16.10.2019 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву державною мовою з посиланням на номер справи, оформлений у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України, з доданням до нього: доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідач отримав вказану ухвалу суду 24.10.2019, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 486. Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву тривав до 07.11.2019 включно.

Відповідно до приписів ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки відповідачем було пропущено строк на подання відзиву у даній справі, пояснення № 2537 від 19.11.2019, у відповідності до приписів ст. 118 ГПК України залишаються судом без розгляду.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

В судове засідання 28.11.2019 з`явився лише повноважний представник відповідача, якого суд заслухав. Позивач свого повноважного представника в судове засідання 28.11.2019 не направив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про отримання позивачем (06.11.2019) копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2019 у справі № 915/2127/19 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 641.

Згідно ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; повторної неявки у судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на клопотання Приватного виробничого підприємства «Інструмент-Сервіс» з іноземними інвестиціями б/н та без дати (вх. № 16325/19) про розгляд справи без участі представника позивача, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 28.11.2019, у зв`язку з розглядом справи по суті за відсутності позивача, суд оголосив стислий зміст позовної заяви.

Представник відповідача під час усного виступу у судовому засіданні визнав наявність основного боргу за договором; крім того, висловив заперечення щодо розрахунку пені, наданого позивачем.

Водночас, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 28.10.2019 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, суд -

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2018 року між Державним підприємством «Миколаївський бронетанковий завод» та Приватним виробничим підприємством «Інструмент-Сервіс» з іноземними інвестиціями був укладений договір поставки № 329 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач, як постачальник, зобов`язався в порядку та на умовах передбачених даним Договором, поставити покупцю товар, асортимент, комплектність, кількість та вартість якого зазначається в Специфікаціях, що є Додатками до цього Договору, а відповідач, як покупець, взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та у строки, передбачені даним Договором.

За умовами наведеного договору:

- товар поставляється у наступні строки: 3 (три) календарні дні з моменту підписання сторонами специфікації, якщо інший строк не визначений сторонами в специфікації (п. 3.2 Договору);

- поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у Специфікаціях і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою товару (п. 4.1 Договору);

- оплата покупцем товару здійснюється за відповідним рахунком постачальника в національній валюті України, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунку) (п. 5.1 Договору);

- оплата по даному Договору, якщо інше не визначено в Специфікації, здійснюється Покупцем у розмірі 100% від суми специфікації протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів від дати отримання товару на склад покупця (п. 5.2 Договору);

- за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього договору та згідно чинного законодавства України (п. 7.1 Договору);

- у випадку прострочення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати товару, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості (п. 7.2 Договору);

- сплата неустойки (штрафу, пені), відсотків за користування коштами, а також відшкодування збитків не звільняє сторону від необхідності виконання зобов`язань за цим Договором (п. 7.6 Договору);

- даний договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2019 року. Якщо з місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна зі сторін не подасть іншій стороні заяви про розірвання цього Договору, він вважається продовженим на 1 (один) рік на тих же самих умовах. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним Договором.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

11.10.2018 сторонами погоджено Специфікацію № 1 від 11.10.2018 на суму 4320,00 грн.

Крім того, п. 2 Специфікації визначено умови розрахунків, а саме: розрахунок здійснюється протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки товару на склад покупця.

Отже умови розрахунків за товар визначений саме Специфікацією № 1 від 11.10.2018, яка є узгодженим Додатком № 1 до Договору.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, про стягнення з відповідача, як покупця, заборгованості за договором поставки внаслідок невиконання грошового зобов`язання.

До предмету доказування у даній справі належать обставини поставки товару позивачем та нездійснення відповідачем розрахунків за поставлений товар.

Так, позивач підтверджує обставину поставки товару відповідачу такими доказами:

- договір поставки № 329 від 11.10.2018 з додатком до нього (специфікація № 1 від 11.10.2018);

- рахунок-фактура № СФ-0447 від 11.10.2018 на суму 4320,00 грн;

- видаткова накладна № РН-0382 від 12.10.2018 на суму 4320,00 грн.

Відповідач жодних доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв у власність товар на загальну суму 4320,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0382 від 12.10.2018 на суму 4320,00 грн. Вказана видаткова накладна підписана обома сторонами без будь-яких зауважень та заперечень.

Крім того, на виконання умов п. 5.1 Договору позивачем надано відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0447 від 11.10.2018 на суму 4320,00 грн.

За твердженнями позивача, відповідач оплату за поставлений товар не здійснив.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 06.08.2019 оформив претензію № 12 щодо сплати заборгованості за Договором поставки № 329 від 11.10.2018 з вимогою розглянути відповідну претензію та сплатити на користь ПВП «Інструмент-сервіс» з іноземними інвестиціями суму боргу у розмірі 4320,00 включаючи ПДВ. За даними позивача, відповідач не повідомив позивача про результати розгляду претензії та не задовольнив вимоги позивача щодо сплати боргу за отриманий товар.

Водночас суд зазначає, що докази направлення відповідачу вказаної претензії в порядку досудового врегулювання спору в матеріалах справи відсутні. При цьому, на запит суд позивачем надано докази направлення на адресу відповідача претензії № 12 від 06.08.2019 разом із матеріалами позовної заяви.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за поставлений товар закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводи позивача не спростував.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності оплати за товар, поставлений за договором поставки № 329 від 11.10.2018, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 4320,00 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 774,64 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до узгодженого сторонами п. 7.2 Договору у випадку прострочення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати товару, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

На підставі статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України та положень договору позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що при нарахуванні пені були допущені помилки, зокрема:

- при визначенні періоду нарахування пені. Так, пунктом 5.2 Договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 14 банківських днів від дати отримання товару, якщо інше не визначено в Специфікації. В п. 2 Специфікації № 1 від 11.10.2018 визначено, що розрахунок здійснюється протягом 14 календарних днів з дати поставки товару. Таким чином, покупець мав здійснити розрахунок за поставлений товар протягом 14 календарних днів з дати поставки товару (12.10.2018), тобто до 26.10.2018 включно.

За такого, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, та оскільки договором не встановлено іншого строку нарахування пені, таке нарахування мало припинитися через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто 26.04.2019;

- при визначенні ставки пені, яка підлягає застосуванню. Так, п. 7.2 Договору сторони погодили нарахування пені у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені. Разом із тим, позивачем при здійсненні розрахунку було застосовано подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період нарахування пені.

На підставі наведеного судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені за період з 02.11.2018 (дата визначена позивачем) по 26.04.2019 (дата визначена судом з урахуванням положень Договору та Специфікації, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України) у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, є 374,89 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача пені в сумі 399,75 грн.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 211,68 грн та 3% річних у розмірі 121,79 грн суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат в розмірі 211,68 грн, який заявляє позивач, суд дійшов висновку, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилок.

Судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат позивачем здійснено за період з 02.11.2018 по 10.10.2019.

Здійснивши перерахунок розміру інфляційних втрат за допомогою програми Законодавство суд встановив, що обґрунтованою сумою нарахування інфляційних втрат за період визначений позивачем є 260,94 грн.

Водночас, беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), з відповідача належить стягнути суму інфляційних втрат, в розмірі, який був заявлений позивачем, а саме - 211,68 грн.

Позивачем, також, нараховано відповідачу 3% річних в сумі 121,79 грн за період з 02.11.2018 по 10.10.2019.

Суд, перевірив розрахунок 3% річних, наданий позивачем, та встановив, що позивачем відповідний розрахунок здійснено вірно. За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 5314,77 грн ((5028,36 / 5428,11) * 100 %= 92,64 %; 92,64 % * 1921,00 = 1779,61) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, буд. 120; ідентифікаційний код 07856371) на користь Приватного виробничого підприємства «Інструмент-Сервіс» з іноземними інвестиціями (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Джинчарадзе, буд. 12 А; ідентифікаційний код 31659469) 5028,36 грн, а саме: 4320,00 грн - основний борг, 374,89 грн - пеня, 211,68 грн - інфляційні втрати, 121,79 грн - 3% річних, а також 1779,61 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 399,75 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Приватне виробниче підприємство «Інструмент-Сервіс» з іноземними інвестиціями (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Джинчарадзе, буд. 12 А; ідентифікаційний код 31659469);

Відповідач: Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, буд. 120; ідентифікаційний код 07856371).

Повне рішення складене та підписане судом 03.12.2019.

Суддя О.Г. Смородінова