СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2019 р. Справа № 917/1584/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Чернота Л.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача Колесніков В.О. свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2357 від 09.10.2018; довіреність № 7626-К-О від 28.12.2016,

відповідача Реута Н.В. свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 1446 від 25.03.2015; ордер серія ПТ № 100237 від 12.11.2019; договір про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 13.02.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Інвестмент", м. Кременчук, Полтавська обл., (вх. №2906 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 (суддя Семчук О.С., повне рішення складено 21.08.2019) у справі № 917/1584/18

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Інвестмент", м. Кременчук, Полтавська обл.,

про стягнення 12 075 305,80 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Інвестмент" 12 075 305,80 грн, в тому числі 6 316 919,57 грн простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, 4 177 498,21 грн заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном та 1 580 888,02 грн пені.

В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору фінансового лізингу № 4Л16084ЛИ від 16.09.2016.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 у справі № 917/1584/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Інвестмент" на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 6 316 919,57 грн простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, 4 177 498,21 грн заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном, 1 559 688,29 грн пені, 180 811,59 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна станом на 31.10.2018 у розмірі 6 316 919,57 грн. та заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном станом на 31.10.2018 у розмірі 4 177 498,21 грн. є обґрунтованими, підтверджуються належними та достатніми доказами, а отже підлягають задоволенню. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що розмір пені на прострочені суми лізингових платежів та винагороди за користування майном за період з 01.08.2017 по 31.10.2018 з розрахунку фактичної кількості днів у календарному році становить 1 559 688,29 грн, в іншій частині стягнення пені позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Інвестмент", м. Кременчук, Полтавська обл., звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та недотримання процесуального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 у справі № 917/1584/18 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог скаржник посилається на те, що:

- починаючи з вересня 2017 року у відповідача склалось складне матеріальне становище, що ускладнило виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу;

- з метою виконання умов Договору він запропонував позивачу передати предмет лізингу в сублізинг, проте позивач проігнорував пропозицію відповідача;

- відповідачем вживаються всі можливі заходи для найефективнішого використання майна, з метою отримання достатніх коштів необхідних для своєчасної сплати лізингових платежів.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілусудової справи між суддями від 18.09.2019 року визначено колегію у складі: Гребенюк Н.В. головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О.Є., Білецька А.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20 вересня 2019 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, встановлено відповідачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.

З метою усунення недоліків, визначених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху, від скаржника 07 жовтня 2019 року на поштову адресу Східного апеляційного господарського суду надійшла заява (вих. № 27 від 07.10.19) про усунення недоліків.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілусудової справи між суддями від 17.10.2019 року у зв`язку з відпусткою судді Медуниці О.Є. визначено колегію у складі: Гребенюк Н.В. головуючий суддя (доповідач), судді: Білецька А.М., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 призначено справу № 917/1584/18 до розгляду на "12" листопада 2019 р. о 11:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 117. Повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні.

24.10.2019 від позивача на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив (вх. № 10056), в якому позивач вважає рішення господарського суду першої інстанції у даній справі законним та обґрунтованим, таким що прийняте при всебічному та об`єктивному встановленні обставин справи, при вірному застосуванні матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 у справі № 917/1584/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до "03" грудня 2019 р. о 11:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 117. Повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2019 року у зв`язку із знаходженням на лікарняному судді Білецької А.М. визначено колегію у складі: Гребенюк Н.В. головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скаргу, просить оскаржуване рішення суду частково скасувати та задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги відзиву на апеляційну скаргу, просить оскаржуване рішення суду залишити без змін та у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї доводи представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2016 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є АТ КБ ПРИВАТБАНК (Банк за договором), та ТОВ ЛЮКС ІНВЕСТМЕНТ (Лізингоодержувач за договором) було укладено договір фінансового лізингу № 4Л16084ЛИ (далі - Договір) шляхом накладення електронного цифрового підпису згідно угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 19.08.2016.

Відповідно до п. 1.1. Договору Банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у Додатку № 1 Договору. Банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від Банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим Договором строки, на умовах фінансового лізингу.

У пункті 1.2. Договору сторони узгодили, що вартість майна становить: 45 720 764,00 грн.

Строк лізингу відповідно до п. 9.1. Договору - з дати підписання цього договору по 25.08.2024. У частині невиконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання.

За змістом п. 3.1. Договору передача банком та прийом Лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно акту прийому-передачі майна - зазначеним у Додатку № 3, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Позивач зазначає, що він свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, передавши відповідне майно відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі майна № 1 від 16.09.2016 (Додаток № 3 до Договору).

Відповідно до п. 6.2.11. Договору Лізингоодержувач зобов`язався сплачувати банку: винагороду за відкриття рахунку Фінансовий лізинг (оренда); лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; інші витрати банка, безпосередньо пов`язані з цим договором.

Пунктом 6.2.8. Договору на Лізингоодержувача було покладено обов`язок не зменшувати суму лізингових платежів, а також не затримувати виплату чергового лізингового платежу, якщо такі зміни не погоджені сторонами та не передбачені договорами про внесення змін до цього договору.

Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються Додатком №2 (п. 2.1. Договору).

Відповідно до пунктів 2.3., 2.3.2. Договору Лізингоодержувач сплачує банку відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в Додатку № 2.

Починаючи з 07.11.2016 Лізингоодержувач повинен був сплачувати відсоткову винагороду за ставкою 10,5% річних, що було узгоджено сторонами у Додатковій угоді від 03.11.2016.

Графіком лізингових платежів, в редакції додаткової угоди від 21.09.2016, передбачена сплата лізингових платежів 25.10.2016, 25.09.2017, в подальшому щомісяця з 25.07.2017 до 25.08.2024.

Згідно Графіку лізингових платежів та виписки за рахунком відповідача:

- 25.10.2016 відповідач мав здійснити лізинговий платіж в сумі 537 891,34 грн.; 17.10.2016 відповідач здійснив вказаний лізинговий платіж в обумовленому розмірі;

- 25.09.2017 та 25.10.2017 відповідач мав здійснити лізингові платежі по 537 891,34 грн. кожний, в свою чергу відповідач 31.08.2017 здійснив лізинговий платіж в сумі 1075 800,00 грн.;

- 25.11.2017 р. відповідач мав здійснити черговий лізинговий платіж в сумі 537 891,34 грн., проте не здійснив вказаний платіж, а тому (з урахуванням раніше внесених платежів) з 26.11.2017 стала простроченою заборгованість в сумі 537 874,02 грн. по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна (що відображено у виписці за рахунком відповідача).

В подальшому лізингові платежі частково вносилися у 2018 році на загальну суму 137 759,19 грн., але їх було недостатньо для повного погашення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна.

Таким чином, станом на 31.10.2018 у Лізингоодержувача наявна прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна в розмірі 6 316 919,57 грн.

Також позивач зазначає, що відповідач допустив порушення строків сплати відсоткової винагороди за користування майном.

Пунктами 2.3., 2.3.3. Договору встановлено, що у випадку порушення Лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24% річних, а починаючи з 07.11.2016 - 21% (відповідно до Додаткової угоди від 03.11.2016), від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно Додатку № 2.

Як вбачається з виписки за рахунком відповідача станом на 31.10.2018 несплачена заборгованість Лізингоодержувача по відсотковій винагороді за користування майном складає 4 117 498,21 грн.

У пункті 7.1. Договору сторони визначили, що у випадку порушення Лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагороди, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв`язку з порушенням Лізингоодержувачем термінів сплати лізингових платежів та винагороди за користування майном, відповідно до п. 7.1. Договору позивач нарахував відповідачу пеню станом на 31.10.2018 у розмірі 1580888,02 грн.

Умовами пунктів 7.9. та 7.10. Договору сторони погодили, що строки позовної давності по вимогах про стягнення лізингових платежів, винагород, неустойки - пені, штрафів, інших платежів/витрат встановлюються тривалістю 15 років; нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане Лізингоодержувачем.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 6 316 919,57 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна станом на 31.10.2018, 4 177 498,21 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном станом на 31.10.2018 та 1 580 888,02 грн. пені нарахованої за загальний період прострочення з 01.08.2017 по 31.10.2018.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг фінансовий лізинг (далі лізинг) це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг до договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), викладені в параграфі 1 глави 58 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частинами 1 та 3 ст. 760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, а саме передав об`єкт лізингу, а відповідач в свою чергу прийняв таке майно (акт прийому-передачі майна № 1 від 16.09.2016 - т. 1, а.с. 23-24). Наведене відповідачем не заперечується.

В свою чергу, відповідач допустив порушення строків сплати лізингових платежів в рахунок вартості майна та відсоткової винагороди за користування майном, що підтверджується виписками по рахунках та не заперечується самім відповідачем.

Згідно розрахунку позивача, який підтверджений виписками по рахунках відповідача, станом на 31.10.2018 прострочена заборгованість відповідача по лізингових платежах в рахунок вартості майна склала 6316919,57 грн., заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном - 4177498,21 грн.

Відповідач не погодився з наданим відповідачем розрахунком та зазначив, що ним було здійснено ряд перерахувань зі сплати лізингових платежів в рахунок вартості майна, а саме: 28.12.2018 в сумі 9 000,00 грн., 31.01.2019 в сумі 8 200,00 грн. та 28.02.2019 в сумі 10100 грн., а також зі сплати відсоткової винагороди за користування лізинговим майном, а саме: 28.12.2018 в сумі 3 800,00 грн., 31.01.2019 в сумі 3500,00 грн. та 28.02.2019 в сумі 4300,00 грн.

Судова колегія бере до уваги те, що всі вищевказані платежі були здійснені відповідачем пізніше за хронологією в рахунок погашення наступних щомісячних відсоткових винагород і не відносяться до періоду заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном, який був заявлений позивачем в позовній заяві.

Оскільки предмет лізингу на момент вирішення спору знаходиться у користуванні відповідача, то відповідач повинен здійснювати поточні лізингові платежі в рахунок вартості майна та відсоткової винагороди за користування лізинговим майном. Враховуючи викладене, позивач правомірно зарахував платежі здійснені відповідачем після 31.10.2018 в рахунок поточної заборгованості за спірним договором.

Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів дійшла висновку про те, що станом на 31.10.2018 прострочена заборгованість відповідача по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна становить 6 316 919,57 грн., а заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном - 4 177 498,21 грн.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було взято до уваги доводи відповідача про намагання отримати згоду на передачу у сублізинг предмету лізингу до ПАТ Укрнафта, проте позивач проігнорував пропозицію відповідача.

Так, згідно п. 4.2 договору в редакції додаткової угоди від 16.09.2016 протягом усього терміну дії цього договору: лізингоодержувач має право передавати в оренду предмет лізингу; лізингоодержувачу забороняється без згоди Банку передавати майно у сублізинг, у позику, або будь-яким іншим способом третій стороні (за виключенням оренди), передавати в заставу або відчужувати у будь-який спосіб.

Тобто, надання згоди на передачу предмету лізингу в суборенду є правом, а не обов`язком позивача. Крім того, відповідач має право без погодження позивача передати предмет лізингу в оренду.

Також, пропозиція відповідача щодо укладення договору суборенди не являється способом виконання зобов`язань за договором, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова чи ігнорування банком такої пропозиції не є відмовою від прийняття виконання зобов`язань по договору.

Крім того, перегляд розміру лізингових платежів в бік зменшення це право Банку, а не його обов`язок, таким чином, посилання апелянта на те, що позивачем проігноровано його звернення щодо зменшення розміру лізингових платежів є безпідставним.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог відповідач також посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно не взяв до доводи відповідача про намагання провести переговори з позивачем щодо зменшення розміру лізингових платежів.

Однак, дане посилання апелянта є помилковими, оскільки при укладенні договору фінансового лізингу №4Л16084ЛИ від 16.09.2016 сторони визначили умови, за якими виконання зобов`язань є належним (зокрема, було досягнуто домовленості щодо обов`язків Сторін), а тому в силу вимог статті 526 ЦК України (зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу) ведення листування з Банком не може вважатися належним виконанням обов`язків з боку відповідача щодо сплати лізингових платежів та винагород в певних грошових розмірах та в певні дати.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач та відповідач дійшли згоди та уклали 16.09.2016 договір фінансового лізингу №4Л16084ЛИ, відповідно до п. 1.1. якого Банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне користування, а після виплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені даним договором строки, на умовах фінансового лізингу.

ТОВ "Люкс Інвестмент" перед укладанням договору фінансового лізингу був в повному обсязі ознайомлений із змістом договору фінансового лізингу №4Л16084ЛИ від 16.09.2016 й погодився з його умовами відповідно ст. 627 ЦК України.

ТОВ "Люкс Інвестмент" є суб`єктом господарювання, що здійснює підприємницьку діяльність, яка є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарська діяльність здійснюється із метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку.

Оскільки, ТОВ "Люкс Інвестмент" порушив умови договору фінансового лізингу №4Л16084ЛИ від 16.09.2016 через свої дії, то і відповідальність за порушення зобов`язання несе саме відповідач, а посилання апелянта на його складне матеріальне становище також не звільняє його від відповідальності за порушення зобов`язання за спірним договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна станом на 31.10.2018 у розмірі 6 316 919,57 грн. та заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном станом на 31.10.2018 у розмірі 4 177 498,21 грн. є обґрунтованими, підтверджуються належними і достатніми доказами, та правомірно задоволені судом першої інстанції.

У зв`язку із порушенням лізингоодержувачем термінів сплати лізингових платежів та винагороди за користування майном, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1 580 888,02 грн. за загальний період прострочення з 01.08.2017 по 31.10.2018.

Згідно п. 7.1. договору сторони визначили, що у випадку порушення Лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагороди, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, цього Договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане Лізингоодержувачем (п. 7.10 Договору); термін позовної давності за Договором - 15 років (п. 7.9 Договору).

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені і встановлено, що при здійсненні нарахувань пені на прострочені суми лізингових платежів та винагороди за користування майном позивач безпідставно здійснює нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, виходячи з кількості днів у році - 360 днів.

Суд зазначає, що нарахування виходячи з фактичної кількості днів користування майном та 360 днів у році погоджено стронами в Договорі лише щодо винагороди за користування майном. Нарахування пені з розрахунку 360 днів у році умовами Договору не встановлено. Отже позивач мав нараховувати пеню з розрахунку фактичної кількості днів у календарному році.

Розмір пені на прострочені суми лізингових платежів та винагороди за користування майном за період з 01.08.2017 по 31.10.2018 з розрахунку фактичної кількості днів у календарному році становить 1 559 688,29 грн.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги позивача щодо пені, замість нарахованих позивачем за методом нарахування з розрахунку 360 днів у році 1580888,02 грн. пені, було стягнуто 1559688,29 грн. пені, виходячи з 365/366 днів у році.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 у справі № 917/1584/18 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Інвестмент", м. Кременчук, Полтавська обл., на рішення господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 у справі № 917/1584/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 у справі № 917/1584/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 05.12.2019.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Л.Ф. Чернота