СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Справа № 917/580/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача - Дутки І.М. - на підставі ордеру Серії АА №1009483 від 06.11.2019р.;

від відповідача - Остапенка І.О. - на підставі Ордеру Серії ПТ №111830 від 15.11.2019р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, Полтавська область, Гадяцький район, с.Петрівка- Роменська, вх. №2994 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19 (суддя Сірош Д.М., ухвалене в м.Полтава о 12:41год., дата складення повного тексту - 19.08.2019р.)

за позовом: Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Обрій", Полтавська область, Гадяцький район, с.Ручки,

до відповідача: Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, Полтавська область, Гадяцький район, с.Петрівка- Роменська, про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Петрівсько - Роменської сільської ради, в якому просило суд визнати незаконним з моменту його прийняття та скасувати пункт 1 Рішення п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Петрівсько- Роменської сільської ради б/н від 18.01.2019р. "Про припинення права постійного користування на земельні ділянки КСП ім. Ілліча", щодо припинення права користування земельними ділянками площею 752,8 га на території Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області (до 10.01.2018р. - Ручківська сільська рада), які зазначені в державному акті на право постійного користування землею ІІ-ПЛ № 003406, виданого Ручківською сільською радою народних депутатів та зареєстровані в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 від 26.12.1995р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що пункт 1 Рішення п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 18.01.2019р. "Про припинення права постійного користування на земельні ділянки КСІП ім. Ілліча" не відповідає вимогам статті 19 Конституції України, та вимогам чинного законодавства України, що регулюють земельні відносини, порушує права позивача та ґрунтується на невірному тлумаченні визначення "припинення діяльності підприємства" та ототожнення його з "реорганізацією шляхом перетворення".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19 позов задоволено; визнано незаконним з моменту його прийняття та скасовано пункт перший Рішення п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області б/п від 18.01.2019р. "Про припинення права постійного користування на земельні ділянки КСП ім. Ілліча" щодо припинення права постійного користування земельними ділянками площею 752,8 га на території Петрівсько-Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області (до 10.01.2018р. Ручківська сільська рада), що зазначені в Державному акті на праві постійного користування землею ІІ-ПЛ № 003406, виданий Ручківською сільською радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 від 26.12.1995р.; стягнуто з Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області на користь Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Обрій" 5000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що станом на день прийняття сільською радою оскаржуваного рішення від 18.01.2019р., КСП ім. Ілліча не припиняло своєї діяльності, а було перетворено у Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій", яке набуло всіх прав та обов`язків свого попередника та не втратило прав на постійне користування земельними ділянками площею 752,8 га на території Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ № 003406.

За наведених обставин, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що перетворення, як вид реорганізації, не має наслідком припинення юридичної особи (відповідно до чинної на час реорганізації статті 37 Цивільного кодексу УРСР) і не може вважатись юридичним фактом припинення діяльності КСП ім. Ілліча та приймаючи до уваги те, що Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій" є правонаступником усіх прав та обов`язків КСП ім. Ілліча, позивач не втратив права користування земельними ділянками, наданими йому у постійне користування, тому оскаржуване рішення сільської ради № від 18.01.2019р. не відповідає приписам законодавства та порушує права позивача.

Петрівсько - Роменська сільська рада Гадяцького району Полтавської області з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було повно, всебічно та об`єктивно досліджено всіх обставин справи, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що чинним законодавством такого порядку набуття права користування земельною ділянкою, як перехід права постійного користування землею за розподільчим балансом до новоствореної юридичної особи в результаті реорганізації, не передбачено. Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ІІ-ПЛ № 003406, виданий Ручківською сільською радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 від 26.12.1995р. лише посвідчує факт надання такого права конкретній юридичній особі, в той час, як порядок отримання, виникнення та оформлення такого права визначений нормами Земельного кодексу України.

Апелянт вважає, що Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ПЛ 003406, виданий КСП ім. Ілліча Ручківською сільською радою народних депутатів, втратив чинність у зв`язку із припиненням діяльності КСП ім. Ілліча внаслідок реорганізації з 19.02.2000р., а отже твердження СПОП "Обрій" про те, що право користування землею перейшло до правонаступника КСП ім. Ілліча є безпідставними.

Також, апелянт вказує на пункт "в" частини 1 статті 141 Земельного Кодексу України (припинення діяльності підприємства землекористувача), як на основну підставу для ухвалення оскаржуваного рішення про припинення права постійного користування земельними ділянками КСП ім. Ілліча та на іншу (додаткову) підставу - пункт "д" статті 141 Земельного кодексу України (систематична несплата земельного податку в період з 2010 по 2017 рік).

Окрім викладеного, апелянт звертає увагу суду на те, що із земель загальною площею 891,81га у приватну власність в порядку, встановленому чинним законодавством було виділено 26 земельних ділянок, 29 для ведення особистого селянського господарства (в тому числі, педагогічним працівникам та учасникам АТО), проте, господарським судом першої інстанції належних власників земельної ділянки не було залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.10.2019р. залишено апеляційну скаргу Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

17.10.2019р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: докази на підтвердження сплати судового збору (вх.№9850).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 17.10.2019р., у зв`язку із відпусткою судді Мартюхіної Н.О., для розгляду справи №917/580/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2019р. поновлено Петрівсько - Роменській сільській раді Гадяцького району Полтавської області строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області на рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19; встановлено позивачу строк до 06.11.2019р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; призначено справу до розгляду на 18.11.2019р.

08.11.2019р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10539), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Петрівсько - Роменській сільської ради Гадяцького району Полтавської області, рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19 залишити без змін.

15.11.2019р. засобами електронного зв`язку представником апелянта направлено на електронну адресу апеляційного господарського суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, проте, вказана заява не засвідчена електронним підписом, про що уповноваженими особами Східного апеляційного господарського суду складено акт від 15.11.2019р. №13-35/396.

Відповідно до пункту 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої Вищим господарським судом України листом від 19.02.2013р. №01-17/315/384/13 та затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013р., документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних.

Враховуючи ту обставину, що заява представника апелянта надіслана на електронну адресу апеляційного господарського суду без засвідчення електронним підписом, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для її розгляду.

18.11.2019р. засобами електронного зв`язку апелянтом направлено на електронну адресу апеляційного господарського суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні, проте, вказана заява не засвідчена електронним підписом, про що уповноваженими особами Східного апеляційного господарського суду складено акт від 18.11.2019р. №13-35/398.

Відповідно до пункту 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої Вищим господарським судом України листом від 19.02.2013р. №01-17/315/384/13 та затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013р., документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних.

Враховуючи ту обставину, що заява апелянта надіслана на електронну адресу апеляційного господарського суду без засвідчення електронним підписом, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для її розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019р. оголошено в судовому засіданні перерву до 04.12.2019р.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 2019р., у зв`язку із відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду справи №917/580/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 04.12.2019р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19 залишити без змін.

Враховуючи, що представники сторін з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційний скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до рішення Ручківської сільської Ради народних депутатів від 13.09.1995р. №14 Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Ілліча було видано Державний акт на право постійного користування землею П-ПЛ № 003406, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 від 26.12.1995р. (т.1 а.с.14-16).

Згідно з випискою з протоколу №1 зборів уповноважених членів КСП ім. Ілліча с. Ручки Гадяцького району від 19.02.2000р. прийнято рішення про реорганізацію КСП ім. Ілліча шляхом його перетворення в сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій" (т.1 а.с.18).

Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 25.02.2000р. №63 "Про перетворення КСП ім. Ілліча в Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій", зареєстровано Статут Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Обрій", утвореного внаслідок реорганізації КСП ім. Ілліча та в пункті 1.1. якого зазначено, що підприємство створено шляхом реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча і є його правонаступником (т.1 а.с.14).

Як зазначав в позовній заяві позивач, до Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Обрій", як правонаступника КСП ім. Ілліча, перейшло право постійного користування земельними ділянками площею 894,8 га на території Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області (до 10.01.2018р. - Ручківська сільська рада).

03.01.2019р. Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій" звернулось до Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області з заявою № 030119-1 (вх. № 10), в якій повідомляв, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ - ПЛ 003406 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1 від 26.12.1995р. та установчих документів, СПОП "Обрій"є правонаступником КСП ім.. Ілліча та землекористувачем земельних ділянок на праві постійного користування, загальною площею 894,8га, що розташовані на території Петрівсько - Роменської сільської ради, та просив надати згоду на встановлення меж земельних ділянок, що перебувають в постійному користуванні СПОП "Обрій" (т.1 а.с.47).

Проте, рішенням п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 18.01.2019р. "Про припинення права постійного користування на земельні ділянки КСІП ім. Ілліча" (т.1 а.с.12), було вирішено:

1. Припинити право постійного користування земельними ділянками площею 752,8 га на території Петрівсько-Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області (до 10.01.2018 Ручківська сільська рада), що зазначені в Державному акті на право постійного користування землею ІІ-ПЛ № 003406, виданий Ручківською сільською радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 від 26.12.1995р.

2. Перевести зазначені земельні ділянки площею 752,8 га до земель запасу сільської ради.

Позивач зазначав, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення "Про припинення права постійного користування на земельні ділянки КСІП ім. Ілліча", відповідач знав про наявність правонаступника КСП ім. Ілліча, оскільки 03.01.2019р. Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій" звернулось до відповідача з заявою № 030119-1 (вх. № 10 від 03.01.2019р.), до якої було долучено правовстановлюючі документи та рішення, зі змісту яких вбачалось існування обставин, які унеможливлюють прийняття рішення про припинення права постійного користування землею, яке за законом перейшло до позивача, як правонаступника реорганізованого шляхом перетворення КСП ім. Ілліча.

Проте, 18.01.2019р. відповідачем було ухвалено оскаржуване рішення, зі змісту якого, також убачається, що частина земель, що включені до чинного Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ПЛ № 003406 вже передані громадянам у приватну власність. Крім того, у спірному рішенні зазначено, що від жителів села Ручки в т. ч. від учасників АТО надходять заяви про передачу у приватну власність земельних ділянок.

Як зазначає позивач, після ухвалення оскаржуваного рішення, у відповідь на його заяву № 030119-1 від 03.01.2019р. від відповідача надійшов лист № 04-09/165 від 22.01.2019р. з посиланням на пункт 3 частини 1 статті 27 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на дату видачі Державного акту) та на статтю 37 Цивільного кодексу УРСР, статтю 34 Закону України "Про підприємництво в Україні", Земельний Кодекс України з висновком такого змісту: "Реорганізація підприємства є юридичним фактом для припинення його права на користування земельною ділянкою" (т.1 а.с.25).

Проте, як вважає позивач, висновки, зроблені Петрівсько-Роменською сільською радою на підставі вказаних норм права є помилковими, ґрунтуються на невірному тлумаченні визначення "припинення діяльності підприємства" та ототожнення його з "реорганізацією шляхом перетворення", що призвело до ухвалення оскаржуваного рішення.

У зв`язку із вказаними обставинами, 19.04.2019р. Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Петрівсько - Роменської сільської ради, в якому просив суд визнати незаконним з моменту його прийняття та скасувати пункт 1 Рішення п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Петрівсько- Роменської сільської ради б/н від 18.01.2019р. "Про припинення права постійного користування на земельні ділянки КСП ім. Ілліча", щодо припинення права користування земельними ділянками площею 752,8 га на території Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області (до 10.01.2018р. - Ручківська сільська рада), які зазначені в державному акті на право постійного користування землею ІІ-ПЛ № 003406, виданого Ручківською сільською радою народних депутатів та зареєстровані в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 від 26.12.1995р. (т.1 а.с.2-50).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. позов задоволено, з підстав викладених вище (т.1 а.с.24-28)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що статтею 6 Закону України "Про підприємства в Україні" визначено, що підприємство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації. Державна реєстрація підприємств здійснюється відповідно до Закону України "Про підприємництво".

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 27 Земельного кодексу (в редакції чинній станом на 22.06.1993р.) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється, зокрема, у разі: припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.

Таким чином, за відсутності визначених Кодексом обставин припинення права користування земельною ділянкою, відповідне рішення органу місцевого самоврядування є таким, що не відповідає вимогам закону.

Стаття 37 Цивільного кодексу УРСР визначала, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При цьому, підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України (частина 4 статті 34 Закону України "Про підприємства в Україні").

Відповідно до пункту 5 Положення про Державний реєстр звітних (статистичних) одиниць України (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №538 від 14.07.1993р. "Про Державний реєстр звітних (статистичних) одиниць України", яка втратила чинність з 01.01.1996р. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996р.) державний реєстр складається з інформаційного фонду, до якого входять такі дані: ідентифікаційний код господарюючого суб`єкта, який є єдиним для всього інформаційного простору України, найменування суб`єкта українською, російською та, за бажанням, англійською мовами, юридична адреса, ознака особи, територіальна належність, відомча підпорядкованість, форма власності, форма господарської діяльності, кількість підрозділів (філій), ознака підрозділу (філії, дочірнього підприємства), прізвище керівника, види діяльності, а також дані про державну реєстрацію, інформація про засновників або інвесторів.

Перереєстрація суб`єкта підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому для його реєстрації. Перереєстрація проводиться у разі зміни форми власності, організаційної форми або назви суб`єкта підприємництва. (частини 8 та 9 статті 8 Закону України "Про підприємництво" від 07.02.1991р. №698-ХІІ).

Отже, припинення юридичної особи тягне за собою виключення юридичної особи з державного реєстру України. Перереєстрація ж юридичної особи не має наслідком її припинення, при цьому залишається незмінним її ідентифікаційний код.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності від 30.06.1998р., ідентифікаційний код юридичної особи Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча - 03771554 (т.1 а.с.17).

А, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.08.2018р. Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій" значиться в Реєстрі за тим самим ідентифікаційним кодом, що і Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Ілліча ", а саме - 03771554.

Таким чином, Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Ілліча", як юридична особа не припиняло своєї діяльності, внаслідок ліквідації.

Аналогічні положення містить Статут Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Обрій", а саме положення пункту 1.1., який визначає, що підприємство створено шляхом реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча і є його правонаступником.

Таким чином, СПОП "Обрій" є правонаступником усіх прав та обов`язків КСП ім. Ілліча, та відповідно з 25.02.2000р. набуло право користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ПЛ № 003406 який було зареєстровано за КСП ім. Ілліча 26.12.1995р. (), тобто, майнове право постійного користування земельними ділянками, реорганізованого шляхом перетворення КСП ім. Ілліча (код 03771554), перейшло до СПОП "Обрій" (код 03771554).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 7 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час передачі спірної земельної ділянки в постійне користування) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (частина 1 статті 22 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час передачі спірної земельної ділянки в постійне користування).

Відповідно до частин 1 та 3 статті 23 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час передачі спірної земельної ділянки в постійне користування) право власності або право постійного) користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності або право користування на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Законом України "Про Державний земельний кадастр" (чинний з 01.01.2013р.) встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, документ, яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою - Державний акт на право постійною користування землею II-ПЛ № 003406, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1 від 26.12.1995р., виданий відповідно до законодавства, яке діяло на той час, є чинним, що також підтверджується листом Виконавчого комітету Петрівсько-Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 03.09.2018 № 02-32/1359р. (т.1 а.с. 152), яким повідомлено, що рішення про скасування державного акту на право постійного користування землею сільською радою не приймалось.

Разом з тим, в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у даному випадку особа, якій був виданий державний акт на право постійного користування землею - КСП ім. Ілліча є ліквідованою, що тягне за собою припинення права постійного користування земельною ділянкою цією особою шляхом прийняття відповідного рішення уповноваженим органом.

Як було зазначено вище, станом на день прийняття сільською радою оскаржуваного рішення від 18.01.2019р., КСП ім. Ілліча не припиняло своєї діяльності, а було перетворено у Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій", яке набуло всіх прав та обов`язків свого попередника та не втратило прав на постійне користування земельними ділянками площею 752,8 га на території Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області.

Відповідно до статті 92 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення міської ради) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (частина 2 вказаної норми).

Пунктом 6 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України від 25.10.2001р. визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Поряд з цим обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного суду України від 22.09.2005р.

Так, Конституційний Суд України рішенням від 22.09.2005р. № 5-рп/2005 (справа № 1-17/2005) визнав неконституційним положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди юридичних осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але відповідно до норм Земельного кодексу України не можуть мати їх на такому праві - без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

При цьому, Конституційний Суд України вказав на наступне:

- пункт 6 Перехідних положень Кодексу зобов`язує громадян та юридичних осіб переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельні ділянки. При переоформленні права постійного користування у довгострокову оренду її строк визначається "відповідно до закону", що є неконкретним у зв`язку з невизначеністю цього закону, як і закону, який встановив би порядок переоформлення;

- Конституційний Суд України вважає, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди, до 1 січня 2008 року потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку;

- громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою;

Конституційний Суд України дійшов висновку, що пункт 6 Перехідних положень Кодексу через відсутність встановленого порядку переоформлення права власності або оренди та унеможливлення безоплатного проведення робіт із землеустрою і виготовлення технічних матеріалів та документів для переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди в строки, визначені Кодексом, суперечить положенням частини четвертої статті 13, частини другої статті 14, частини третьої статті 22, частини першої статті 24, частин першої, другої, четвертої статті 41 Конституції України.

При цьому Конституційний Суд України вказав на те, що юридичні особи на цій підставі не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, документ, яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою (державний акт на право постійного користування землею), виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним.

Згідно з пунктом 3 статті 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.01.2019р. у справі № 914/839/18, від 10.10.2018р. у справі № 907/916/17, від 02.04.2019р. №921/710/17-г/6.

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені місцевим господарським судом обставини щодо набуття КСП ім. Ілліча права постійного користування земельною ділянкою на підставі Державного акту, обставини правонаступництва СПОП "Обрій" після КСП ім. Ілліча, яке відбулось внаслідок реорганізації шляхом перетворення цієї особи, без ліквідації юридичної особи КСП ім. Ілліча, а СПОП "Обрій" в порядку правонаступництва набуло всі права та обов`язки КСП ім. Ілліча, у тому числі і право постійного користування земельною ділянкою, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач користується земельною ділянкою на законних підставах.

Колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 21.02.2011р. у справі № 21-3а11, відповідно до якої, припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Натомість у межах даної справи встановлено, що Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій" є правонаступником усіх прав та обов`язків Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча.

Судова колегія також зазначає, що статтею 92 Земельного кодексу визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Отже, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з таких підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що приписи підпункту "в" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво, тобто наведені положення Земельного кодексу України потрібно застосовувати таким чином, що коли відбувається припинення особи без правонаступництва, то у такому випадку виникають підстави для припинення права користування земельною ділянкою. У разі ж реорганізації особи, зміни її організаційно-правової форми чи назви, підстави для припинення права користування земельною ділянкою не виникають.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.08.2018р. у справі №911/2726/17, від 10.10.2018р. у справі № 907/916/17 та від 31.01.2019р. у справі 914/839/18.

Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного судочинства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галу зі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, падання земельних ділянок у користування відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Законодавством передбачено відповідні підстави припинення права користування землями, зокрема й права постійного користування земельними ділянками, які належать до земель державної власності.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права користування земельною ділянкою лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Зазначений у статті 141 Земельного кодексу України перелік підстав (у т.ч. припинення діяльності релігійних організацій, держаних чи комунальних підприємств, установ та організацій) для припинення права користування землею є вичерпним, тобто інші юридичні факти не можуть розглядатися як підстави припинення права користування земельною ділянкою.

Статтею 143 Земельного кодексу України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у випадках прямо вказаних у законі.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що місцеве самоврядування повинно здійснюватися відповідно до вимог Конституції України та законів України, має на меті вирішення питань місцевого значення, що є правом територіальної громади.

Таким чином, правові акти місцевого самоврядування не повинні суперечити Конституції та законам України.

У відповідності до частини 9 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 155 Земельного кодексу України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судова колегія відхиляє посилання апелянта, як на підставу прийняття спірного рішення припинення діяльності підприємства, оскільки відповідно до статті 37 Цивільного кодексу УРСР (в редакції чинній на момент реорганізації) серед видів реорганізації, наслідком яких є припинення юридичної особи вказані (злиття, поділ або приєднання). Натомість, перетворення, як вид реорганізації, не має наслідком припинення юридичної особи і не може вважатись юридичним фактом припинення діяльності.

Крім того, доданими позивачем до матеріалів справи доказами, а саме довідками Головного управління ДФС у Полтавській області від 12.12.2018р., від 22.07.2019р. №31788/10/16-31-10-07-09 (т.1 а.с.151, т.2 а.с.11-12), спростовуються доводи апелянта про систематичну несплату земельного податку Сільськогосподарським приватно-орендним підприємством "Обрій".

Також, судова колегія звертає увагу на те, що оскаржуване рішення сільської ради від 18.01.2019р. не містить посилань на систематичну несплату позивачем земельного податку, як підстави для припинення права постійного користування на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, що перетворення, як вид реорганізації, не має наслідком припинення юридичної особи (відповідно до чинної на час реорганізації статті 37 Цивільного кодексу УРСР) і не може вважатись юридичним фактом припинення діяльності КСП ім. Ілліча та приймаючи до уваги те, що Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Обрій" є правонаступником усіх прав та обов`язків КСП ім. Ілліча, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач не втратив права користування земельними ділянками, наданими йому у постійне користування, а тому оскаржуване рішення сільської ради № від 18.01.2019р. не відповідає приписам законодавства та порушує права позивача.

За таких обставин, висновок господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованим та законним.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального законодавства, яке на думку останнього полягає у незалученні належного власника (власників) земельної ділянки до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що із земель загальною площею 891,81га у приватну власність в порядку, встановленому чинним законодавством було виділено 26 земельних ділянок, 29 для ведення особистого селянського господарства (в тому числі, педагогічним працівникам та учасникам АТО).

Судова колегія зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України No. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Петрівсько - Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області залишити без задоволення .

Рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2019р. у справі №917/580/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна