ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2019 р. Справа№ 910/1927/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Касяненко Д.М.;

від позивача: Бабко Ю.О. довіреність № 220/599/д від 20.12.2018 року;

від відповідача 1: Новак А.А.;

від відповідача 2: Сурілова Л.О.;

від третьої особи 1: не прибув;

від третьої особи 2: не прибув,

розглянувши апеляційні скарги Військового прокурора Київського гарнізону та Концерну "Військторгсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року (повний текст рішення складено - 09.07.2019 року)

у справі № 910/1927/19 (суддя: Ягічева Н.І.)

за позовом Міністерства оборони України

до відповідача 1) Міністерства інфраструктури України

до відповідача 2)Акціонерного товариства "Укрпошта"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Концерн "Військторгсервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Головне територіальне управління юстиції в Одеській області

про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства інфраструктури України (далі - відповідач 1), Акціонерного товариства "Укрпошта" (далі - відповідач ) про визнати недійсним та скасувати свідоцтва про право власності від 13.11.2015 року серія СТВ 258136, індексний номер: 46797954 на нерухоме майно: будинок відділення зв`язку загальною площею 131,3 кв.м., розташоване за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н., смт. Чорноморське, вулиця Гвардійська, будинок, 40, видане Комінтернівським районним управлінням юстиції в Одеській обл. Державі в особі Міністерства інфраструктури України; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за Державою в особі Міністерства інфраструктури України права власності на нерухоме майно, зареєстроване за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н., смт. Чорноморське, вулиця Гвардійська, будинок 40, а саме: на будинок відділення зв`язку, загальною площею 131,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27; витребувати від Акціонерного товариства "Укрпошта" приміщення магазину "Черговий" загальною площею 136,0 кв.м. адреса: Одеська обл., Лиманський р-н. (колишній Комінтернівський р-н.), смт. Чорноморське, вул. Гвардійська 40/50) шляхом звільнення даного приміщення від обладнання та майна яке у ньому перебуває та належить ПАТ "Укрпошта".

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САЕ №784407 від 29.12.2012 року, магазин "Черговий" загальна площа 136,0 кв.м. перебуває у державній власності в особі Міністерства оборони України та на праві повного господарського відання Концерну "Військторгсервіс". У період з 13.02.2014 по 28.03.2014 року співробітниками Південного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю було проведено аудит фінансово-господарської діяльності філії, та результаті якого було встановлено, що без укладення будь-яких договорів, фактично самовільно, в приміщенні філії розташованому за адресую: Одеська обл.., Комінтернівський р-н., смт. Чорноморське, вул.Гвардійська 40/50, здійснюється господарська діяльність та розміщується обладнання Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта". Проте, УДППЗ "Укрпошта" на звернення позивача про укладення договору оренди, повідомила, що спірне приміщення загальною площею 131,3 кв.м. знаходиться на балансі УДППЗ "Укрпошта", та згідно свідоцтва про право власності від 03.11.2015 №46797954 у приміщенні розташованому за адресою: вул.Гвардійська, 40, смт.Чорноморське, Комінтернівського р-н., Одеської обл., знаходиться відділення поштового зв`язку, власником якого є Держава в особі Міністерства інфраструктури України. В зв`язу з чим позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування запису в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно та повернення майна.

Господарський суд міста Києва відмовив в задоволені позову Міністерства оборони України своїм рішенням від 25.06.2019 року (повний текст рішення складено - 09.07.2019 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Концерн "Військторгсервіс" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення в даній справі та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник вказав, що у господарському суді були усі правові підстави визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 03.11.2015 року серія СТВ 258136, індексний номер: 46797954 на нерухоме майно - будинок відділення зв`язку загальною площею 131,3м2 розташоване за адресою: Одеська обл. Комінтернівський район, смт. Чорноморське, вул. Гвардійська, буд. 40, видане Комінтернівським районним управлінням юстиції в Одеській області Державі в особі Міністерства інфраструктури України, а нерухоме майно яке використовує відповідач 2 є власністю Міністерства оборони України та використовується ним без надання та згоди власника майна.

Крім того, скаржник зазначив, що відділення поштового зв`язку площею 131,3 м2, по вул. Гвардійська, 40 та магазин «Черговий» площею 136,0м 2 по вул Гвардійська, 40/50 - є одним і тим же об`єктом нерухомого майна, при цьому відповідачами не надано жодного доказу про присвоєння Чорноморською селищною радою юридичної адреси саме Гвардійська 40.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2019 року справу № 910/1927/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі № 910/1927/19 залишив без руху своєю ухвалою від 27.08.2019 року.

Крім того, не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі №910/1927/19, Військовий прокурор Київського гарнізону звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення в даній справі та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що об`єкти нерухомості, які зареєстровано за державою в особі Мінінфраструктури та Міноборони, не є одним і тим же об`єктом нерухомості, оскільки відрізняються реєстраційні номери об`єктів нерухомості майна, їх площа та адреси.

Також скаржник зазначив, що у матеріалах справи містяться численні листування між Концерном «Війсьторгсервіс» в особі філії «ОУВТ» та УДППЗ «Укрпошта», яке є доказом того, що відділення поштового зв`язку розташоване саме у приміщенні яке обліковане у Міністерстві оборони України як магазин «Черговий».

Водночас, скаржника зауважив, що листом від 109.07.2014 року №01-616 відповідач 2 зазначає, що у приміщенні по вул. Гвардійська 40/50 дійсно розміщено та функціонує відділення поштового зв`язку, тим самим пропонують Філії розглянути питання щодо укладання договору оренди приміщення за даною адресою з орендною платою 1 грн на рік.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 року справу № 910/1927/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд залишив без руху апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі № 910/1927/19, у зв`язку з порушенням вимог, встановлених ч. 3, 5 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України своєю ухвалою від 09.09.2019 року.

Військовим прокурором Київського гарнізону протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки шляхом подання відповідної заяви.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військового прокурора Київського гарнізону на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі № 910/1927/19 та призначив розгляд справи на 12.11.2019 року своєю ухвалою від 23.09.2019 року.

Концерном "Військторгсервіс" протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 8 644,50 грн, шляхом подання відповідної заяви.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/1927/19 та призначив розгляд справи на 12.11.2019 своєю ухвалою від 25.09.2019.

09.10.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

09.10.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від відповідача 1 надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги.

09.10.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від відповідача 1 надійшло клопотання про закриття провадження за апеляційною скаргою Військового прокурора Київського гарнізону на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі № 910/1927/19.

23.10.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

12.11.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від Військового прокурора Київського гарнізону надійшло пояснення по справі.

Розглянувши в судовому засіданні 12.11.2019 року клопотання відповідача 1 про закриття провадження за апеляційною скаргою Військового прокурора Київського гарнізону на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі № 910/1927/19, суд відмовив у задоволенні поданого клопотання.

Оскільки в провадженні Північного апеляційного господарського суду знаходиться апеляційна скарга Військового прокурора Київського гарнізону на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі № 910/1927/19 та апеляційна скарга Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі № 910/1927/19, суд дійшов висновку про об`єднання апеляційних скарг в одне апеляційне провадження.

Північний апеляційний господарський суд оголосив перерву у розгляді апеляційних скарг Військового прокурора Київського гарнізону та Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/1927/19 до 21.11.2019, своєю ухвалою від 12.11.2019 року.

21.11.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від скаржника (Концерн "Військторгсервіс") до суду надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи документів.

Вказане клопотання залишено без розгляду на підставі ст.118 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником пропущено строк на вчинення такої процесуальної дії, а заяви про поновлення або продовження строку з зазначенням причин його пропуску останнім не подано.

У судовому засіданні 21.11.2019 року прокурор підтримав доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представники відповідачів в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 21.11.2019 року заперечували проти доводів апеляційних скарг та просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник відповідача 1 у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що об`єкти нерухомості, які зареєстровано за державою в особі Мініфраструктури та Міноборони, не є одним і тим же об`єктом нерухомості, оскільки відрізняються реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна, їх площі та адреси. Доказів протилежного позивачем не надано. При цьому, представник відповідача 1 зазначив, що позивачем належними засобами доказування не доведено, а судом першої інстанції не встановлено порушення з боку відповідачів законних прав чи охоронюваних інтересів позивача.

Представник відповідача 2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що відповідачі є добросовісними набувачами нерухомого майна, а визнання недійсним спірного свідоцтва та скасування запису в державної реєстрації прав на нерухоме майно, витребування від відповідача 2 приміщення буде порушенням прав власності останнього, яке в силу ст.321 Цивільного кодексу України є непорушним.

Представники третіх осіб у судове засідання 21.11.2019 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційних скарг повідомлялися належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників третіх осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги Військового прокурора Київського гарнізону та Концерну "Військторгсервіс" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, в державній власності в особі Міністерства оборони України перебуває будівля магазину "Черговий", що знаходиться за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н (колишня назва Комінтернівський р-н), смт. Чорноморське, вул. Гвардійська, 40/50, загальна площа якого складає 136,0 кв.м.

У зв`язку із реорганізацією Державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Південного оперативного командування" шляхом приєднання до Концерну "Військторгсервіс", до відання Концерну "Військторгсервіс" передано приміщення магазину "Черговий", який розміщений за вищевказаною адресою, що підтверджено передавальним актом від 19.01.2009 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЄАЕ №784407 від 29.12.2012 року, магазин "Черговий" загальною площею 136,0 кв.м, перебуває у державній власності в особі Міністерства оборони України та на праві повного господарського відання Концерну "Військторгсервіс".

Довідкою №147165601 від 28.11.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, також підтверджуються відомості щодо перебування магазину "Черговий" у державній власності в особі Міністерства оборони України та в господарському віданні Концерну "Військторгсервіс".

Так, за твердженням позивача, вказаний магазин "Черговий" починаючи з 2006 року перебував у державній власності в особі Верховної ради України та в господарському віданні державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Південного оперативного командування" (правонаступником якого є Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі"), згідно свідоцтва про право власності серія САА №442980 від 02.08.2006 року, яке було видане на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2005 року, справа №9-16/322-05-9491.

При цьому, як вказує позивач, балансоутримувачу магазину "Черговий", а саме філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" стало відомо, що приміщення магазину, яке обліковується на балансі філії, що також підтверджується балансовою довідкою від 01.02.2017 року №109, та перебуває у державній власності в особі Міністерства оборони України, використовується Публічним акціонерним товариством "Укрпошта" та перебуває також у державній власності, однак в особі Міністерства інфраструктури України.

Так, у період з 13.02.2014 по 28.03.2014 співробітниками Південного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю було проведено аудит фінансово-господарської діяльності Філії, в результаті якого було встановлено, що без укладення будь-яких договорів, фактично самовільно, у приміщенні філії розташованому за адресою: Одеська обл.. Комінтернівський р-н (на сьогодні Лиманський р-н), смт. Чорноморське, вул. Гвардійська, 40/50 здійснюється господарська діяльність та розміщується обладнання Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта".

В результаті проведеного аудиту було винесено ряд обов`язкових до виконання рекомендацій, у тому числі організувати роботу щодо вивільнення самовільно захоплених приміщень, які використовуються ПАТ "Укрпошта" (до перейменування - Українське державне підприємство поштового зв`язку "Укрпошта") без укладення відповідного договору з Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі".

Позивач в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" звернувся до Одеської дирекції відповідача 2 з листом-вимогою №548 від 27.06.2014 року з проханням негайно звільнити займане приміщення.

Відповідач 2 в свою чергу повідомив, що у приміщенні по вул. Гвардійська 40/50 дійсно розміщено та функціонує відділення поштового зв`язку, тим самим пропонують Філії розглянути питання щодо укладення договору оренди приміщення за даною адресою з орендною платою 1 грн на рік.

30.10.2015 року, позивач повторно звернувся до відповідача 2 з пропозицією у найкоротший термін організувати укладення договору оренди, у відповідності до вимог законодавства. Проте, у разі укладення договору оренди з УДППЗ "Укрпошта", орендна ставка не могла становити 1 грн на рік, згідно з нормами чинного законодавства.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що відповідач 2 листом від 18.02.2016 повідомив філію позивача, що спірне приміщення загальною площею 131,3 кв.м. знаходиться на балансі УДППЗ "Укрпошта", та згідно свідоцтва про право власності від 03.11.2015 року №46797954 у приміщенні розташованому за адресою: вул. Гвардійська, 40, смт. Чорноморське, Комінтернівського р-н, Одеської області, знаходиться відділення поштового зв`язку, власником якого є Держава в особі Міністерства інфраструктури України.

Так, за твердженням позивача, внаслідок отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.11.2015, право на спірне приміщення набуто державою в особі Міністерства інфраструктури України та передано на баланс ПАТ "Укрпошта", порушено право власності держави в особі Міністерства оборони України на нерухоме майно, тому на думку позивача, свідоцтво про право власності серія СТВ 258136 від 03.11.2015 року підлягає визнанню не дійсним, державна реєстрація скасуванню, а приміщення витребуванню.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 03.11.2015 року Комінтернівським районним управлінням юстиції Одеської області було зареєстровано право власності держави в особі Мінінфраструктури на будинок відділення зв`язку загальною площею 131,3 кв. м., який знаходиться за адресою Одеська область, Комінтернівський район, смт. Чорноморське, вул. Гвардійська, 40, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.11.2015 року серія СТВ 258136 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 65491780 (наявні в матеріалах справи).

Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 147165601 вбачається, що зареєстровано право власності держави в особі Міноборони на магазин "Черговий" загальною площею 136 кв. м., який знаходиться за адресою Одеська область, Комінтернівський район, смт. Чорноморське, вул. Гвардійська, 40/50.

Крім цього, листом №01-606 від 03.07.2008 УДППЗ "Укрпошта" зверталась до Філії "ОУВТ" з проханням укласти договір оренди на займане приміщення за адресою смт. Чорноморське по вулиці Гвардійська, 40.

Філією позивача було здійснено запит до Чорноморської селищної ради з метою отримання відомостей щодо присвоєння адреси поштовому відділенню зв`язку, а саме - вулиці Гвардійська, 40. На даний запит, листом від 30.11.2016 №589/02-18/4/961 Чорноморська селищна рада повідомила, що адреса по вулиці Гвардійська, 40 не присвоювалась спірному приміщенню, а згідно рішення Чорноморської селищної ради №19 від 12.04.2013 за даною адресою - вулиця Гвардійська, 40 знаходиться багатоквартирний житловий будинок.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що об`єкти нерухомості, які зареєстровано за державою в особі Мінінфраструктури та Міноборони, не є одним і тим же об`єктом нерухомості, оскільки відрізняються реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна, їх площі та адреси.

При цьому, колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять, а скаржниками не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів, що спірні приміщення є одним і тим же об`єктом нерухомості.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржників, що відділення поштового зв`язку площею 131,3 м2, по вул. Гвардійська, 40 та магазин «Черговий» площею 136,0м 2 по вул Гвардійська, 40/50 - є одним і тим же об`єктом нерухомого майна.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами вчинені порушення при отриманні правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а саме: будинок відділення зв`язку загальною площею 131,3 кв. м., який знаходиться за адресою Одеська область, Комінтернівський район, смт. Чорноморське, вул. Гвардійська, 40, тобто. Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачі є добросовісними набувачами нерухомого майна, а визнання недійсними спірного свідоцтва та скасування запису в державної реєстрації прав на нерухоме майно, витребування від відповідача 2 приміщення магазину буде порушенням права власності останнього, яке в силу ст. 321 Цивільного кодексу України є непорушним.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, одним з яких є визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси, зокрема, суб`єкта господарювання (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

З огляду на викладене та враховуючи, що права та інтереси позивача не були порушені, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмовив в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним та скасувати свідоцтва про право власності від 13.11.2015 серія СТВ 258136, індексний номер: 46797954 на нерухоме майно - будинок відділення зв`язку загальною площею 131,3 кв.м., розташоване за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н., смт. Чорноморське, вулиця Гвардійська, будинок, 40, видане Комінтернівським районним управлінням юстиції в Одеській обл. Державі в особі Міністерства інфраструктури України та витребування від Акціонерного товариства "Укрпошта" приміщення магазину "Черговий" загальною площею 136,0 кв.м. адреса: Одеська обл., Лиманський р-н. (колишній Комінтернівський р-н.), смт. Чорноморське, вул. Гвардійська 40/50) шляхом звільнення даного приміщення від обладнання та майна яке у ньому перебуває та належить ПАТ "Укрпошта".

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що аудиторський звіт про результати внутрішнього аудиту фінансового та відповідності окремих питань фінансово-господарської діяльності філії "Одеське управління військової торгівлі концерну "Військторгсервіс" № 234/3/2/34/аз від 08.05.2014 року, в якому відображено рекомендації для організації роботи щодо вивільнення самовільно захоплених приміщень, не несе жодного імперативного характеру для сторін договору.

У аудиторському звіті, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії.

Більше того, посилання на Аудиторський звіт Південного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю, який носить рекомендаційний характер, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного правовідносини між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування запису в Державному реєстрі на нерухоме майно щодо реєстрації та витребування від відповідача приміщення магазину, оскільки є похідними вимогами від вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, в задоволенні яких було відмовлено та матеріали справи не містять, а скаржником не було надано на час винесення спірного рішення належних та допустимих доказів перебування відповідача 2 у приміщенні позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження Концерну "Військторгсервіс" , що у господарському суді були усі правові підстави визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 03.11.2015 року серія СТВ 258136, індексний номер: 46797954 на нерухоме майно - будинок відділення зв`язку загальною площею 131,3м2 розташоване за адресою: Одеська обл. Комінтернівський район, смт. Чорноморське, вул. Гвардійська, буд. 40, видане Комінтернівським районним управлінням юстиції в Одеській області Державі в особі Міністерства інфраструктури України, а нерухоме майно яке використовує відповідач 2 є власністю Міністерства оборони України та використовується ним без надання та згоди власника майна.

Водночас, твердження Військового прокурора Київського гарнізону, що у матеріалах справи містяться численні листування між Концерном «Війсьторгсервіс» в особі філії «ОУВТ» та УДППЗ «Укрпошта», яке є доказом того, що відділення поштового зв`язку розташоване саме у приміщенні яке обліковане у Міністерстві оборони України як магазин «Черговий», не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо заяви відповідача 2 про застосування до позовних вимог строку позовної давності, колегія суддів відзначає наступне.

Частинами 4, 5 ст.267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, до спірних відносин не підлягає застосуванню позовна давність за клопотанням відповідача 2, оскільки така відповідно до приписів ст. 261 Цивільного кодексу України застосовується лише за наявності порушення права позивача, чого не було встановлено у даній справі.

Так, скаржники не надали суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянтів.

Щодо поштових витрат колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так за твердженням відповідача 1, поштові витрати у розмірі 121,00 грн були понесені у зв`язку із направленням відзиву на апеляційну скаргу.

У відповідності до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відтак, з огляду на приписи ст. 123 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язанні із надсиланням іншим учасникам справи відзиву на апеляційну скаргу, не відносяться до судових витрат. До того ж, враховуючи приписи ст. 263 Господарського процесуального кодексу України подання відзиву на апеляційну скаргу є правом, а не обов`язком учасника справи. Якщо ж він скористався своїм правом на подання відзиву, то направлення його копії іншим учасникам справи є обов`язком, визначеним ч.4 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви Міністерства інфраструктури України в частині стягнення з позивача поштових витрат.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Концерну "Військторгсервіс" та Військового прокурора Київського гарнізону на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року у справі №910/1927/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/1927/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 06.12.2019 року.