ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.19 Справа № 917/1405/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська», , місцезнаходження: 52031, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, селище міського типу Обухівка, ВУЛИЦЯ СОЛІДАРНОСТІ, будинок 543

до Фізичної особи підприємця Раджабова Олександра Петровича, ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання (згідно договору) АДРЕСА_2

про стягнення 692526,73 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представник позивача Захарова Т.В., наказ № 2309 від 23.09.19

представник відповідача не з"явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи підприємця Раджабова Олександра Петровича про стягнення 692526,73 грн. заборгованості по договору поставки від 29.05.2018 р. № б/н, яка складається з основного боргу - 403 706 грн 00 коп., пені - 191 961 грн. 14 коп., суми процентів річних за користування чужими коштами - 18 267 грн. 58 коп., інфляційних витрат - 73 592 грн. 01 коп. та штрафу згідно Договору у розмірі 5 000 грн.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.08.2019р. позовну заяву залишено без руху, визначено позивачу усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки протягом 5 днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

04.09.2019 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, в якій зокрема, позивач повідомляє про часткову сплату суми основного боргу та просить суд зменшити ціну позову по справі.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху, судом встановлено спосіб усунення виявлених недоліків поданого позову, за умови усунення яких саме у спосіб, встановлений судом, позовна заява підлягає прийняттю до розгляду, а провадження у справі за таким позовом - відкриттю в силу приписів ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість, подання позивачем заяви із зазначенням нової ціни позову, зокрема, зменшення позовної вимоги про стягнення основного боргу, не може вважатись усуненням недоліків у розумінні ст.ст. 174, 176 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такі недоліки повинні бути усунуті саме у спосіб, який встановлено судом.

Фактично прийняття судом заяви з новою ціною позову та відкриття провадження за новими уточненими вимогами до відкриття провадження у справі нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено.

За приписами частин 2, 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, законодавством встановлені процесуальні обмеження використання прав (ст. 46 ГПК України) щодо кінцевого терміну: до закінчення підготовчого засідання; до початку першого засідання.

З огляду на вищевикладене, а також з урахуванням правової природи статусу позивача та з урахуванням положень законодавства щодо процесуальних прав та обов`язків сторін, які передбачені ст. 46 ГПК України, суд дійшов висновку, що право передбачене ч. 3 ст. 46 ГПК України, а саме: до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання (не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання) у справі, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, виникає з моменту відкриття провадження у суді першої інстанції, а не з моменту звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що недоліки позовної заяви, про які зазначено в ухвалі від 19.08.2019 у справі позивачем усунуто у встановлений строк, позовна заява приймається до розгляду з первісними вимогами, у зв`язку з чим судом розглядаються позовні вимоги про стягнення 692526,73 грн. заборгованості по договору поставки від 29.05.2018 р. № б/н, яка складається з основного боргу - 403 706 грн 00 коп., пені - 191 961 грн. 14 коп., суми процентів річних за користування чужими коштами - 18 267 грн. 58 коп., інфляційних витрат - 73 592 грн. 01 коп. та штрафу згідно Договору у розмірі 5 000 грн.

Заява про усунення недоліків в частині визначення нової ціни позову судом залишена без розгляду у зв`язку з зазначеним вище.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.09.2019р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 26.09.19, викликати учасників справи у підготовче засідання, запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.09.2019р. суд за клопотанням відповідача постановив відкласти підготовче засідання на 22.10.19, запропонувати сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження, викликати учасників справи в підготовче засідання.

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Ухвалою від 22.10.2019 суд постановив закрити підготовче провадження у справі №917/1405/19, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 07.11.19, викликати учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 07.11.19 суд заслухав вступне слово представника позивача стосовно предмета та підстав заявленого позову.

В судовому засіданні 07.11.19 суд оголосив перерву до 28.11.19 за клопотанням представника відповідача. Представники сторін повідомлені про час та дату проведення засідання після перерву, що підтверджується їх підписами на відповідній розписці.

Після перерви, 28.11.19 від представника відповідача надійшла заява, в якій повідомляється про розірвання відповідачем договору про надання правової допомоги з представником Лавриком Ю.А.

Від позивача після перерви, надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у зв"язку з здійсненням відповідачем часткової оплати суми основного боргу у розмірі 20 000,00 грн. після звернення позивача до суду з позовом, у зв"язку з чим позивач просив стягнути з відповідача 672526,73 грн. заборгованості по договору поставки від 29.05.2018 р. № б/н, яка складається з основного боргу - 383 706 грн 00 коп., пені - 191 961 грн. 14 коп., суми процентів річних за користування чужими коштами - 18 267 грн. 58 коп., інфляційних витрат - 73 592 грн. 01 коп. та штрафу згідно Договору у розмірі 5 000 грн.

При цьому, у заяві представник позивача вказав, що сума зазначена в клопотанні про усунення недоліків є помилковою та просив її не брати до уваги при розгляді справи.

У відповідності до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки процесуальне право позивача на зменшення розміру позовних вимог може бути реалізованим на стадії підготовчого провадження, суд дійшов висновку, що заява подана позивачем до суду із пропуском встановленого законом процесуального строку без клопотання про його поновлення.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки позивачем не подано заяву про зменшення позовних вимог у встановлений законом строк та не зазначено й не обґрунтовано поважних причин пропуску цього строку, суд залишає заяву представника позивача без розгляду.

При цьому, судом враховано, що в даній заяві надані пояснення щодо часткової сплати суми основного боргу та про помилковість суми, зазначеної в клопотанні про усунення недоліків.

Суд зазначає про можливість сторін під час з`ясування обставин та дослідження доказів давати свої пояснення, наводити свої доводи і міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду в порядку п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 161 ГПК України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

З урахуванням зазначеного та з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, господарський суд враховує при вирішенні спору надані позивачем пояснення у заяві про зменшення позовних вимог під час судового розгляду справи.

Після перерви, 28.11.19, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, явку представника в судове засідання не забезпечив.

Згідно із приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Суд з`ясував обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив докази.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами по справі.

У судовому засіданні 28.11.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між ТОВ «АГРОФІРМА» ДНІПРОПЕТРОВСЬКА» (далі - Позивач) та Фізичною особою - підприємцем Раджабовим Олександром Петровичем (далі - Відповідач) був укладений договір поставки від 29.05.2018 р. № б/н (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку та на умовах визначених цим договором Позивач зобов`язується передати Відповідачу у власність, а Відповідач зобов`язаний в порядку та на умовах визначених цим Договором прийняти та оплатити наступний Товар: курей дорослих.

Відповідно до п. 3.1. Договору передача Товару Відповідачу здійснюється на умовах СРТ Самовивіз Товару за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Кіровське, вул. Леніна, 543.

Відповідно до п. 5.2. Договору оплата кожної партії Товару Відповідачем проводиться у наступному порядку: 100% оплата вартості партії Товару сплачується Відповідачем після 72 годин з дати поставки партії Товару, якщо дата поставки припадає на вихідний або наступний за ним робочий день, оплата має бути здійснена до закінчення робочого дня, що передує даті поставки.

Відповідно до п. 6.4. приймання товару оформляється підписом представника Відповідача у видаткових документах Позивача. Тобто, дата поставки є датою підписання Видаткової накладної. В порушення п.5.2 Договору Відповідач не здійснив своєчасної оплати за поставлений Товар після 72 годин з дати поставки Товару.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачу Товар в кількості 63 504 голів на загальну суму 571 536,00 грн., що підтверджується: Видатковою накладною № 1853 від 30.05.2018 р., Видатковою накладною № 1879 від 31.05.2018 р., Видатковою накладною № 1917 від 04.06.2018 р., Видатковою накладною № 1937 від 05.06.2018 р., Видатковою накладною № 1949 від 06.06.2018 р., Видатковою накладною № 1965 від 07.06.2018 р., Видатковою накладною № 1990 від 08.06.2018 р., Видатковою накладною № 2028 від 12.06.2018 р., Видатковою накладною № 2048 від 13.06.2018 р., ТТН № Р 1879 від З1.05.2018 р., ТТН № Р 1879 від 31.05.2018 р., ТТН № Р 1937 від 05.06.2018 р., ТТН № Р 1949 від 06.06.2018 р., ТТН № Р 1990 від 08.06.2018 р., ТТН № Р 2028 від 12.06.2018 р., ТТН № Р 2049 від 13.06.2018 р.

Позивач у позові вказав, що всупереч взятих на себе договірних зобов`язань Відповідач лише частково розрахувався за поставлену йому продукцію, та з порушення строків оплати визначених Договором, здійснив наступні платежі: Платіжне доручення № 238 від 29.03.2019 р. на суму 50 000 грн., Платіжне доручення № 340 від 23.04.2019 р. на суму 83 000 грн., Платіжне доручення № 432 від 31.05.2019 р на суму 20 000 грн., Платіжне доручення № 477 від 14.06.2019 р на суму 10 000 грн.

За даними позивача, при зверненні з позовом сума заборгованості перед його товариством склала 403 706 грн 00 коп.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 692526,73 грн. заборгованості по договору поставки від 29.05.2018 р. № б/н, яка складається з основного боргу - 403 706 грн 00 коп., пені - 191 961 грн. 14 коп., суми процентів річних за користування чужими коштами - 18 267 грн. 58 коп., інфляційних витрат - 73 592 грн. 01 коп. та штрафу згідно Договору у розмірі 5 000 грн.

Після звернення позивача з позовом до суду за даними позивача відповідач сплатив 20 000,00 грн.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, що на підтвердження здійснення відповідачу поставок товару в кількості 63 504 голів на загальну суму 571 536,00 грн. позивачем надано видаткові накладні та товаро-транспортні накладні, а саме: ВН № 1853 від 30.05.2018 р., ВН № 1879 від 31.05.2018 р., ВН № 1917 від 04.06.2018 р., ВН № 1937 від 05.06.2018 р., ВН № 1949 від 06.06.2018 р., ВН № 1965 від 07.06.2018 р., ВН № 1990 від 08.06.2018 р., ВН № 2028 від 12.06.2018 р., ВН № 2048 від 13.06.2018 р., ТТН № Р 1879 від З1.05.2018 р., ТТН № Р 1879 від 31.05.2018 р., ТТН № Р 1937 від 05.06.2018 р., ТТН № Р 1949 від 06.06.2018 р., ТТН № Р 1990 від 08.06.2018 р., ТТН № Р 2028 від 12.06.2018 р., ТТН № Р 2049 від 13.06.2018 р.

Факт отримання товару у кількості, що вказана позивачем у позові відповідачем в процесі розгляду справи на заперечувався.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до п. 5.2. Договору оплата кожної партії Товару Відповідачем проводиться у наступному порядку: 100% оплата вартості партії Товару сплачується Відповідачем після 72 годин з дати поставки партії Товару, якщо дата поставки припадає на вихідний або наступний за ним робочий день, оплата має бути здійснена до закінчення робочого дня. що передує даті поставки.

З огляду на визначене вище, зобов"язання по оплаті товару, отриманого відповідачем в межах договору поставки від 29.05.2018 р. № б/н є таким, що настав, зокрема, за ВН № 1853 від 30.05.2018 р. кінцевим строком оплати є 04.06.2018, ВН № 1879 від 31.05.2018 р. кінцевим строком оплати є 05.06.2018, ВН № 1917 від 04.06.2018 р. кінцевим строком оплати є 04.06.2018, ВН № 1937 від 05.06.2018 р. кінцевим строком оплати є 08.06.2018, ВН № 1949 від 06.06.2018 р. кінцевим строком оплати є 11.06.2018, ВН № 1965 від 07.06.2018 р. кінцевим строком оплати є 12.06.2018, ВН № 1990 від 08.06.2018 р. кінцевим строком оплати є 13.06.2018, ВН № 2028 від 12.06.2018 р. кінцевим строком оплати є 15.06.2018, ВН № 2048 від 13.06.2018 р. кінцевим строком оплати є 18.06.2018.

Матеріалами справи підтверджено, що всупереч взятих на себе договірних зобов`язань Відповідач розрахувався за поставлену йому продукцію частково та з простроченням визначених договором строків оплати, зокрема: платіжним дорученням № 238 від 29.03.2019 р. на суму 50 000 грн., платіжним дорученням № 340 від 23.04.2019 р. на суму 83 000 грн., платіжним дорученням № 432 від 31.05.2019 р на суму 20 000 грн., платіжним дорученням № 477 від 14.06.2019 р на суму 10 000 грн.

Крім того, позивач вказав, що окрім зазначених вище оплат, відповідачем також здійснені оплати за платіжними дорученнями № 15 від 05.07.2019 р на суму 10 000 грн. та № 15 від 22.08.2019 р на суму 10 000 грн.

Також, позивач в рахунок погашення боргу за договором поставки від 29.05.2018 р. № б/н враховано залишок здійсненої відповідачем оплати у сумі 4 830,00 грн. згідно платіжного доручення № 27 від 31.05.2019 р. як переплати за договором № 60 від 06.03.19.

Судом враховано, що відповідач при розгляді справи не повідомляв суд про неправильність обчислення позивачем вартості поставок, неврахування чи неправильне врахування позивачем здійснених проплат. Також, суд зазначає, що Актом звірки за березень 2019 - червень 2019р. відповідач визнав існуючий борг на дату підписання акту у розмірі 403 706,00 грн.

При цьому, з огляду на наявність відомостей про здійснення відповідачем після підписання акту звірки оплат за платіжними дорученнями № 15 від 05.07.2019 р на суму 10 000 грн. (оплата здійснена відповідачем до звернення позивача до суду з позовом, проте не врахована ним при визначенні ціни позову) та № 15 від 22.08.2019 р на суму 10 000 грн. (оплата здійснена відповідачем після звернення позивача до суду з позовом), суд погоджується з твердженням позивача наявність заборгованості станом на дату ухвалення рішення у сумі 383 706,00 грн. за ВН № 1917 від 04.06.2018 р., ВН № 1937 від 05.06.2018 р., ВН № 1949 від 06.06.2018 р., ВН № 1965 від 07.06.2018 р., ВН № 1990 від 08.06.2018 р., ВН № 2028 від 12.06.2018 р., ВН № 2048 від 13.06.2018 р.

Докази того, що відповідач здійснив оплату товарів у визначені договором строки в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Факт порушення строків виконання своїх грошових зобов`язань в частині оплати продукції не спростовується відповідачем.

Враховуючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу задоволенню підлягають частково, зокрема, в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 383 706,00 грн позов задовольнити, в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 10 000,00 грн у позові слід відмовити за необґрунтованістю (оплата здійснена відповідачем до звернення позивача до суду з позовом, проте не врахована ним при визначенні ціни позову), в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 10 000,00 грн. провадження у справі підлягає закриттю у зв"язку з відсутністю предмету спору (оплата здійснена відповідачем після звернення позивача до суду з позовом).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов`язання.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь:

- пеню у розмірі 191 961 грн. 14 коп. за загальний період з 05.06.18 по 06.08.19,

- штраф згідно Договору у розмірі 5 000 грн

- суму процентів річних за користування чужими коштами у розмірі 18 267 грн. 58 коп. за загальний період з 05.06.18 по 06.08.19,

- інфляційні витрати у розмірі 73 592 грн. 01 коп. за загальний період з червня 2018 по червень 2019.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст.ст.546, 549 ЦК України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Суд зауважує, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання договірного зобов`язання припиняється через 6місяців із дня, коли боржник повинен був виконати зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 7.8. Договору встановлено, що у випадку прострочення здійснення оплати за товару відповідно до графіку оплати Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент нарахування пені, нарахована на суму несвоєчасно перерахованих грошових коштів та штрафну неустойку в розмірі 5 000 грн.

Пунктом 7.11 Договору було встановлено, що штрафні санкції за даним Договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань. Позовна давність за всіма вимогами, пов`язаними з проведенням розрахунків за товар за даним Договором, включаючи вимоги про сплату пені, штрафу тощо, складає п`ять років.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пункту 7.8 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом перевірено розрахунки позивача в частині нарахування пені та штрафу, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

При цьому, судом враховано, що положення договору містять умови щодо встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановлений в ст. 232 Господарського кодексу України, а саме: штрафні санкції за даним Договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань (п.7.11.). Крім того, судом враховано, що сторони узгодили, що позовна давність за всіма вимогами, пов`язаними з проведенням розрахунків за товар за даним Договором, включаючи вимоги про сплату пені, штрафу тощо, складає п`ять років.

Щодо вимог про стягнення суми процентів річних за користування чужими коштами у розмірі 18 267 грн. 58 коп. та інфляційних витрат у розмірі 73 592 грн. 01 коп., суд зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Так, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов"язань за Договором, згідно ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення суму процентів річних за користування чужими коштами у розмірі 18 267 грн. 58 коп. за загальний період з 05.06.18 по 06.08.19 та інфляційні витрати у розмірі 73 592 грн. 01 коп. за загальний період з червня 2018 по червень 2019.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки інфляційних та 3% річних та дійшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають вимогам Цивільного кодексу України, не перевищують встановлений судом розмір, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За даних обставин, позовні вимоги про стягнення основного боргу - 383 706 грн 00 коп., пені - 191 961 грн. 14 коп., суми процентів річних за користування чужими коштами - 18 267 грн. 58 коп., інфляційних витрат - 73 592 грн. 01 коп. та штрафу згідно Договору у розмірі 5 000 грн. є обгрунтовані та підлягають задоволенню, в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 10 000,00 грн у позові слід відмовити за необґрунтованістю, в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 10 000,00 грн. провадження у справі підлягає закриттю у зв"язку з відсутністю предмету спору.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Відповідача відповідно ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку на відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, покладається у розмірі 10 087,90 грн.

Керуючись статтями 129, 231, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Раджабова Олександра Петровича, ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання (згідно договору) АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дніпропетровська», , місцезнаходження: 52031, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, селище міського типу Обухівка, ВУЛИЦЯ СОЛІДАРНОСТІ, будинок 543 основний борг у розмірі 383 706 грн 00 коп., пеню у розмірі 191 961 грн. 14 коп., суму процентів річних за користування чужими коштами у розмірі 18 267 грн. 58 коп., інфляційні витрати у розмірі 73 592 грн. 01 коп., штраф у розмірі 5 000 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 087 грн. 90 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 10 000,00 грн у позові відмовити.

4. В частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 10 000,00 грн. провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.12.2019р.

Суддя Киричук О.А.