ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа№ 911/1363/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 26.11.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни

на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.09.2019 (повний текст складено 27.09.2019)

у справі №911/1363/19 (суддя Заєць Д.Г.)

за первісним позовом Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-Переяславщини»

до Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни,

треті особи: 1. ОСОБА_1 - опікун Савченко Ніни Михайлівни ,

2. ОСОБА_3

про визнання договору недійсним

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни,

до Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-Переяславщини»

про визнання недійсним Договору оренди №250/215 від 22.04.2015 року, застосування односторонньої реституції та стягнення 131 200,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Спільне українсько-великобританське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива-Переяславщини» (далі, позивач за первісним позовом або СП ТОВ «Нива-Переяславщини») звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни (далі, відповідач за первісним позовом або ФОП Лисич Н.М.), третя особа ОСОБА_1 - опікун Савченко Ніни Михайлівни , про визнання договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 недійсним.

ФОП Лисич Н.М., у свою чергу, звернулась до Господарського суду Київської області із зустрічною позовною заявою до Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-Переяславщини» про визнання недійсним Договору оренди №250/2015 від 22.04.2015, застосування односторонньої реституції та стягнення заборгованості в розмірі 131 200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.07.2019 зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни прийнято для спільного розгляду з первісним позовом, а вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.09.2019 у справі №911/1363/19 вирішено відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 .

За клопотанням Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-Переяславщини» у справі №911/1363/19 призначено судову почеркознавчу експертизу документа, а саме, Додаткової угоди від 31.08.2016 року до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 року.

Проведення судової почеркознавчої експертизи документа у справі №911/1363/19 доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Винесено на вирішення судової почеркознавчої експертизи документа у справі №911/1363/19 наступні питання:

- чи виконано підпис на Додатковій угоді від 31.08.2016 року до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 року зі сторони орендодавця ФОП Савченко Ніна Михайлівна тією особою від імені якої його зазначено?

- чи належить підпис, виконаний від імені ФОП Савченко Ніни Михайлівни в Додатковій угоді від 31.08.2016 року до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 року, а саме, у розділі «Юридичні адреси та реквізити сторін» зі сторони Орендодавця біля прізвища та ініціалів ФОП Савченко Ніни Михайлівни ФОП Лисич Наталії Миколаївні?

- якщо підпис виконано не ФОП Савченко Ніною Михайлівною, необхідно встановити, з наслідуванням чи без наслідування підпису ФОП Савченко Ніни Михайлівни виконано підпис на Додатковій угоді від 31.08.2016 року до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 року?

Зобов`язано відповідача (позивача за зустрічним позовом) надати Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України для проведення експертизи оригінали та належним чином засвідчені копії Додаткової угоди від 31.08.2016 року до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 року, укладеного між СП ТОВ «Нива Переяславщини» і ФОП Савченко Н.М., Договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 року, укладеного між СП ТОВ «Нива Переяславщини» і ФОП Лисич Н.М., Акту приймання-передачі магазину в оренду від 01.09.2016 року до Договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 року, укладеного між СП ТОВ «Нива Переяславщини» і ФОП Лисич Н.М.; вільні зразки підпису, а саме, оригінали документів, на яких містяться підписи, достовірно виконані відповідачем до відкриття провадження у даній справі і не пов`язані з її обставинами.

Зобов`язано третю особу - ОСОБА_1 надати Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України для проведення експертизи вільні зразки підпису, а саме, оригінали документів, на яких містяться підписи, достовірно виконані Савченко Н.М. до відкриття провадження у даній справі і не пов`язані з її обставинами.

Відповідно до статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з проведенням судової почеркознавчої експертизи документа, витребувано у Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області оригінал та належним чином засвідчену копію заяви про видачу паспорта (форма №1), підписаної Савченко Ніною Михайлівною (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; паспорт серія НОМЕР_2 виданий Обухівським МРВ ГУ МВС України в Київській області 26.06.2002 року).

Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Спільне українсько-великобританське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива-Переяславщини».

Провадження у справі №911/1363/19 зупинено до отримання висновків експертів.

Матеріали справи №911/1363/19 вирішено надіслати Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України для проведення судової почеркознавчої експертизи документа.

Ухвала суду мотивована тим, що для встановлення обставин, які входять до предмету доказування у межах даної справи, необхідні спеціальні знання та призначення у справі судової почеркознавчої експертизи із вищевказаних питань.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, 07.10.2019 (про що свідчить відбиток вхідного штемпеля Господарського суду Київської області) Фізична особа-підприємець Лисич Наталія Миколаївна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 24.09.2019 у справі №911/1363/19 в частині призначення експертизи, зупинення провадження, витребування доказів та повернути до Господарського суду Київської області справу №911/1363/19 для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, взагалі не з`ясував обставини, що мають значення для справи і, як наслідок, неправильно застосував норми процесуального права, а тому ухвала підлягає скасуванню в частині призначення експертизи, витребування доказів та зупинення провадження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни зводяться до наступного:

- позивачем за первісним позовом (Спільним українсько-великобританським товариством з обмеженою відповідальністю «Нива-Переяславщини») як підставу для визнання недійсним договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 зазначено статтю 230 Цивільного кодексу України (вчинення правочину під впливом обману), а саме обман щодо наявності у відповідача права власності на торговий павільйон, що є предметом договору оренди №365/2016 від 01.09.2016. Позивачем за зустрічним позовом (ФОП Лисич Н.М.), у свою чергу, як на підставу для визнання недійсним договору оренди №250/2015 від 22.04.2015 вказано статтю 230 Цивільного кодексу України, оскільки укладення договору оренди №250/2015 від 22.04.2015 суперечить приписам чинного законодавства (стаття 761 Цивільного кодексу України), оскільки власником об`єкту оренди за спірними правочинами був саме відповідач. Скаржник наголошує, що право особи на передання в користування (оренду) законодавець пов`язує безпосередньо з наявністю права розпорядження річчю, яке належить, насамперед, його власнику чи уповноваженій останнім на вчинення таких дій особі. Тобто, має місце порушення суб`єктного складу правочину, а не обман;

- додатковою угодою від 31.08.2016 до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 ФОП Савченко Н.М. та СП ТОВ «Нива-Переяславщини» дійшли згоди про припинення дії договору оренди №250/2015 від 22.07.2015. Як вказано вище, фактичними підставами для визнання обох договорів недійсними є відсутність у орендодавця права власності на майно, що є предметом договорів оренди. Тобто, для правильного вирішення спору суду необхідно встановити, якій особі на момент підписання договорів оренди належав об`єкт оренди, а саме торговий павільйон. Отже, встановлення, якою особою була підписана Додаткова угода від 31.08.2016 до договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 про його припинення не має жодного значення для справи;

- позивач за первісним позовом міг самостійно замовити експертизу.

У прохальній частині апеляційної скарги міститься також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 24.09.2019 у справі №911/1363/19. В обґрунтування даного клопотання апелянт зазначив, що ним не було отримано копію оскаржуваної ухвали, однак 04.10.2019 апелянт ознайомився з її змістом через Єдиний державний реєстр судових рішень.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2019 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.09.2019 у справі №911/1363/19, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 26.11.2019; встановлено учасникам справи строк для подання відзивів, заяв, клопотань. Клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 24.09.2019 у справі №911/1363/19 судом апеляційної інстанції не розглядалось, оскільки апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни подана у десятиденний строк з дати складення повного тексту ухвали, тобто у строки, встановлені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

06.11.2019 від позивача за первісним позовом через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. У відзиві позивач за первісним позовом наголосив на наступному:

- позивач за первісним позовом, реалізуючи своє право на звернення до господарського суду, самостійно визначив підстави позову, обґрунтовуючи їх доказами у порядку, передбаченому процесуальним законом, в тому числі і шляхом звернення до суду із клопотанням про призначення експертизи у питаннях, які потребують спеціальних знань. Правильність визначення тих чи інших підстав для звернення до суду має бути досліджена в ході судового розгляду справи по суті, а не в ході підготовчого провадження, що свідчить про безпідставність твердження апелянта про наявність порушення суб`єктного складу правочину;

- за фактичними обставинами справи оспорюваний правочин (за первісним позовом) було укладено між позивачем і відповідачкою у зв`язку із твердженням останньої про перехід права власності на орендоване майно до неї. Фактичною передумовою для його укладення стало дострокове припинення договору оренди, укладеного між СП ТОВ «Нива Переяславщини» і ФОП Савченко Н.М., на підставі додаткової угоди від 31 серпня 2016 року. У випадку недотримання належної форми цього правочину, а саме підписання його іншою особою, аніж орендодавець, без належних на те повноважень, оспорюваний правочин взагалі не міг бути укладений. Варто зауважити і на тому, що саме на підставі недостовірної інформації, отриманої позивачем від Лисич Н.М. щодо переходу права власності на орендоване майно, про що було зазначено в позовній заяві, СП ТОВ «Нива Переяславщини» було розроблено проекти та підписано зі своєї сторони додаткову угоду від 31 серпня 2016 року до Договору оренди №250/2015 від 22 липня 2015 року, укладеного між позивачем і ФОН Савченко Н.М. (щодо дострокового припинення вказаного договору за згодою сторін), та договір оренди №365/2016 від 01 вересня 2016 року між позивачем і відповідачем і акт приймання-передачі приміщення магазину до цього договору. Оригінали вказаних документів, підписані зі сторони позивача, були передані відповідачці у двох примірниках та перебувають у неї, що було визнано нею у підготовчому судовому засіданні 30 липня 2019 року. Окрім викладеного вище, важливими вбачаються і письмові пояснення від 19 липня 2019 року, надані третьою особою у справі, а саме ОСОБА_1 , яка на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року у справі №760/978/17 була опікуном Савченко Н.М. до смерті останньої. У вказаних поясненнях третя особа 1, посилаючись на письмові докази (медичний висновок лікарсько-консультативної комісії, виписку із амбулаторної картки) стверджує, що Савченко Н.М. з березня 2012 року перебувала під постійним наглядом своєї доньки ОСОБА_1 та фактично проживала з нею однією сім`єю, а тому об`єктивно не могла підписати згадану вище додаткову угоду від 31 серпня 2016 року до Договору №250/201 5 від 22 липня 2015 року. Таким чином, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме вирішення питання про справжність підпису Савченко Н.М. в Додатковій угоді від 31 серпня 2016 року до Договору оренди №250/2015 від 22 липня 2015 року, укладеного між СП ТОВ «Нива Переяславщини» та ФОП Савченко Н.М., об`єктивно необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Враховуючи те, що з`ясування обставин справжності підпису Савченко Н.М. в Додатковій угоді від 31 серпня 2016 року до Договору оренди №250/2015 від 22 липня 2015 року має суттєве значення для правильного і неупередженого вирішення спору у даній справі, адже саме укладення цієї додаткової угоди і стало передумовою для укладення оспорюваного правочину, а також те, що жодною стороною не було надано висновку експерта із зазначених питань, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване судове рішення із дотриманням норм процесуального права;

- питання про призначення судової почеркознавчої експертизи за клопотанням позивача за первісним позовом розглядалось у відкритому судовому засіданні 24 вересня 2019 року за участю представника позивача, особистої участі відповідачки Лисич Наталії Миколаївни . У вказаному судовому засіданні судом було з`ясовано думку відповідачки щодо призначення експертизи у справі і вона не заперечувала проти цього. Отже, подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яку було постановлено з урахуванням відсутності заперечень відповідачки, свідчить про зловживання нею своїми процесуальними правами.

25.11.2019 від третьої особи ОСОБА_3 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржену ухвалу суду скасувати в частині призначення експертизи, витребування доказів та зупинення провадження у справ. У відзиві ОСОБА_3 наголосив на тому, що висновки суду першої інстанції щодо необхідності проведення почеркознавчої експертизи додаткової угоди є необґрунтованими, оскільки жодна із сторін не посилається на її дійсність або недійсність як на підставу для задоволення своїх позовних вимог або спростування вимог іншої сторони.

У судове засідання 26.11.2019 з`явилися представники позивача за первісним позовом та ОСОБА_3 (третя особа-2 за первісним позовом).

Відповідач за первісним позовом (скаржник) та третя особа-1 ( ОСОБА_1 ) у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (том 4, а.с. 70-71).

Колегія суддів, враховуючи, що скаржник та третя особа-1 були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, оскільки згідно з частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на неї, просив залишити оскаржену ухвалу суду в частині призначення судової експертизи, витребування доказів та зупинення провадження у справі без змін.

Представник третьої особи-2 у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу суду в даній справі у частині призначення судової експертизи, витребування доказів та зупинення провадження у справі.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали Господарського суду Київської області від 24.09.2019 у даній справі та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги ФОП Лисич Н.М. з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом у даній справі позивач за первісним позовом просив суд визнати Договір оренди №365/2016 від 01.09.2016, укладений між Спільним українсько-великобританським Товариством з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» та Фізичною особою-підприємцем Лисич Н.М., недійсним, з підстав, передбачених статтею 230 Цивільного кодексу України (вчинення правочину під впливом обману).

Як зазначає позивач в первісній позовній заяві, 22.04.2015 між ним та Фізичною особою-підприємцем Савченко Ніною Михайлівною було укладено Договір оренди магазину №250/2015, згідно якого ФОП Савченко Н.М. передала в оренду позивачу за первісним позовом приміщення магазину за адресою: Київська обл., м. Обухів, зупинка «Школа».

За твердженнями позивача за первісним позовом, на підставі недостовірної інформації, отриманої ним від Лисич Н .М. щодо переходу до неї права власності на орендоване майно (магазин), яка запевнила позивача за первісним позовом про наявність у неї паспорту прив`язки малої архітектурної форми на приміщення магазину та інших документів, які підтверджують перехід права власності від ФОП Савченко Н.М. до відповідача за первісним позовом, Спільним українсько-великобританським Товариством з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини», з метою недопущення призупинення діяльності торгівельного об`єкту, було укладено із ФОП Лисич Н.М. Договір оренди №365/2016 від 01.09.2016 з актом приймання-передачі приміщення магазину до цього договору.

Позивач за первісним позовом наголошує, що 14.09.2016 до нього звернулась представник за дорученням Савченко Н.М. - ОСОБА_1 (опікун Савченко Н.М. на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.10.2017 у справі №760/978/17), яка повідомила про незаконність дій Лисич Н.М. з приводу переукладення на своє ім`я договору оренди приміщення магазину, оскільки право власності на даний магазин до неї не переходило. На неодноразові телефонні дзвінки Лисич Н.М. не відповідала, документи на підтвердження права власності на магазин до теперішнього часу позивачу за первісним позовом не надала.

Зважаючи на це та ненадання Лисич Н.М. жодного документу, яким би було підтверджено перехід права власності чи користування спірним приміщенням магазину до неї, СП ТОВ «Нива Переяславщини» було направлено відповідачу за первісним позовом лист із повідомленням про нікчемність Договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 та подальшу роботу підприємства за Договором оренди №250/2015 від 22.04.2015 із Савченко Н.М .

Вищевказані обставини, на думку позивача за первісним позовом, є підставою для визнання спірного правочину недійсним на підставі статті 230 Цивільного кодексу України як такого, що вчинений під впливом обману зі сторони ФОП Лисич Н.М.

В обґрунтування зустрічного позову про, зокрема, визнання недійсним Договору оренди №250/2015 від 22.04.2015, ФОП Лисич Н.М. зазначила, що попри повідомлення СП ТОВ «Нива Переяславщини» про нікчемність Договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 та подальшу роботу підприємства за Договором оренди №250/2015 від 22.04.2015, Договір оренди №365/2016 від 01.09.2016 є оспорюваним. Водночас, дії СП ТОВ «Нива Переяславщини» по укладенню Договору оренди №250/2015 від 22.04.2015 є протиправними та такими, що порушують права позивача за зустрічним позовом. Підставою недійсності договору оренди №250/2015 від 22.04.2015 позивач за зустрічним позовом вважає статті 229, 230 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що ФОП Савченко Н.М., укладаючи Договір оренди №250/2015 від 22.04.2015, не могла не знати, що торговий павільйон належить Лисич Н.М. , куплений та встановлений за її кошти. В обґрунтування зустрічних позовних вимог ФОП Лисич Н.М. послалася на те, що між позивачем за первісним позовом та ФОП Савченко Н.М. було укладено Додаткову угоду, якою змінено реквізити одержувача грошових коштів з ФОП Савченко Н.М. на ФОП Лисич Н.М. (дана угода позивачем не виконана); 31.08.2016 (за день до підписання договору з ФОП Лисич Н.М.) Додатковою угодою до Договору оренди №250/2015 від 22.04.2015 даний договір було розірвано за взаємною згодою сторін (відповідачем за зустрічним позовом цей факт проігноровано); 01.09.2016 між ФОП Лисич Н.М. та орендарем СП ТОВ «Нива Переяславщини» було укладено договір №365/2016; відповідачу до підписання договору оренди були надані документи, що посвідчують право власності ФОП Лисич Н.М. на торговий павільйон; паспорт прив`язки може виготовити будь-яка особа на будь-який об`єкт без отримання дозволу органів місцевого самоврядування.

Отже, одним із доказів, якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги є Додаткова угода від 31.08.2016 до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 (тут і надалі як зазначено у назві та тексті угоди), укладеного між позивачем за первісним позовом і Фізичною особою-підприємцем Савченко Ніною Михайлівною (щодо дострокового припинення вказаного договору за згодою сторін).

Позивач за первісним позовом у поданому до суду першої інстанції клопотанні про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи від 24.09.2019 наголошує, що на підставі інформації щодо переходу права власності на орендоване майно, отриманої позивачем від відповідача, позивачем за первісним позовом - Спільним українсько-великобританським товариством з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» було розроблено проекти та підписано зі своєї сторони Додаткову угоду від 31.08.2016 до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015, укладеного між ТОВ «Нива Переяславщини» і Фізичною особою-підприємцем Савченко Ніною Михайлівною (щодо дострокового припинення вказаного договору за згодою сторін) та Договір оренди №365/2016 від 01.09.2016 між позивачем і відповідачем та акт приймання-передачі приміщення магазину до цього договору.

Водночас, третьою особою у справі - ОСОБА_1 , яка на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.10.2017 у справі №760/978/17 була опікуном Савченко Ніни Михайлівни (орендодавцем за Договором оренди №250/2015 від 22.04.2015) до смерті останньої, було надано пояснення до справи б/н від 19.07.2019. У вказаних поясненнях третя особа, посилаючись на Медичний висновок лікарсько-консультативної комісії №17/3017 від 13.05.2016 та Виписку із амбулаторної картки №220805 від 06.05.2016, зазначила, що Савченко Ніна Михайлівна з березня 2012 року перебувала під постійним наглядом своєї доньки ОСОБА_1 та фактично проживала з нею однією сім`єю, а тому, Савченко Ніна Михайлівна не могла підписати Додаткову угоду від 31.08.2016 до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015, укладеного між нею і позивачем з первісним позовом. Третя особа-1 у поясненнях зазначила, що Додаткову угоду від 31.08.2018 до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 підписала Лисич Н.М., а не Савченко Н.М . Отже, на переконання третьої особи-1, СП ТОВ «Нива Переяславщини» діяло під впливом обману, переукладаючи договір оренди №365/2016 від 01.09.2016, оскільки не розірвавши з Савченко Н.М. діючий Договір №250/2015 від 22.07.2015, СП ТОВ «Нива Переяславщини» не могло б укласти Договір №365/2016 від 01.09.2016.

З огляду на вказане, позивач за первісним позовом зазначив, що з`ясування обставин справжності підпису Савченко Н.М. на Додатковій угоді від 31.08.2016 до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 має суттєве значення для вирішення спору у даній справі, оскільки саме укладення вказаної Додаткової угоди стало передумовою для укладення оспорюваного правочину - Договору оренди №365/2016 від 01.09.2016. Крім того, позивач за первісним позовом у клопотанні просив відповідача надати оригінали Договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 з актом приймання-передачі, Додаткової угоди від 31.08.2016 до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015.

Враховуючи заявлені позивачем за первісним позовом у даній справі позовні вимоги та з огляду на заперечення відповідача за первісним позовом щодо них, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив у даній справі судову почеркознавчу експертизу з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно пункту 1.1. Розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5) (далі, Інструкція) основними завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Відповідно до частин 1, 3 та 4 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Відповідно до частини 1 статті 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1, частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає, що необхідність призначення у даній справі судової експертизи зумовлена наступним:

Відповідно до статті 230 Цивільного кодексу України, на яку СП ТОВ «Нива Переяславщини» посилається у первісному позові як на підставу для визнання недійсним Договору оренди №365/2016 від 01.09.2016, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

За змістом частини 1 статті 229 Цивільного кодексу України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230-233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним. Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

З матеріалів справи та наданих суду пояснень вбачається, що оспорюваний правочин - Договір оренди №365/2016 від 01.09.2016 укладено між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом у зв`язку із переходом до відповідача за первісним позовом права власності на орендоване позивачем майно, передумовою чого стало дострокове припинення Договору оренди №250/2015, укладеного між СП ТОВ «Нива Переяславщини» і ФОП Савченко Н.М., на підставі Додаткової угоди від 31.08.2016.

Як вказує позивач за первісним позовом, укладення Додаткової угоди від 31.08.2016 до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 є обставиною, що вплинула на подальше укладення позивачем за первісним позовом Договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 із відповідачем за первісним позовом.

Відтак, з огляду на предмет та підстави заявленого у справі первісного позову, та враховуючи, що до предмету доказування у справі про визнання недійсним договору як такого, що у відповідності до статті 230 Цивільного кодексу України вчинений під впливом обману, входять, зокрема, встановлення фактів, що вплинули на укладення спірного договору, істотність значення обставин, щодо яких, за твердженнями позивача, його введено в оману, колегією суддів відхиляються доводи скаржника та третьої особи Лисича О.В. про те, що встановлення, якою особою була підписана Додаткова угода від 31.08.2016 до договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 про його припинення не має жодного значення для справи.

При цьому, позивач за первісним позовом, реалізуючи своє право на звернення до господарського суду у порядку статей 4, 14 Господарського процесуального кодексу України, самостійно визначив підстави заявленого позову, обґрунтовуючи їх доказами, в тому числі і шляхом звернення до суду із клопотанням про призначення експертизи. Правильність визначення тих чи інших підстав для звернення до суду має бути досліджена в ході судового розгляду справи по суті, а не в ході підготовчого провадження, що наразі свідчить про безпідставність твердження апелянта про наявність порушення суб`єктного складу правочину та неправомірність посилання позивача за первісним позовом в якості обґрунтування своїх позовних вимог на положення статті 230 Цивільного кодексу України.

Відтак, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме вирішення питання про справжність підпису Савченко Ніни Михайлівни в Додатковій угоді від 31.08.2016 до Договору оренди №250/2015 від 22.07.2015, укладеного між СП ТОВ «Нива Переяславщини» та ФОП Савченко Н.М., враховуючи заперечення третьої особи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, та з огляду на те, що жодна із сторін не надала висновку експерта з цього питання, заперечення скаржника щодо необґрунтованості, безпідставності та недоцільності призначення у даній справі судової експертизи, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Призначення у даній справі судової експертизи є необхідним з метою правильного вирішення спору та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Документи, які зобов`язано оскаржуваною ухвалою суду (пункти 5, 6, 7) надати експертній установі, необхідні для проведення призначеної у справі судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Отже, оскільки судом обґрунтовано, із посиланням на норми статті 99 Господарського процесуального кодексу України, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, враховуючи, що для проведення експертизи матеріали справи направляються до судово-експертної установи, а тому у цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно скористався правом, наданим йому пунктом 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України, та зупинив провадження у справі у зв`язку з призначенням господарським судом судової експертизи.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення (ухвалу) без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, оскільки відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається за результатами з`ясування усіх обставин справи, а частиною 1 статі 86 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об`єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів вважає ухвалу суду про призначення у даній справі судової експертизи обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лисич Наталії Миколаївни на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.09.2019 у справі №911/1363/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 24.09.2019 у справі №911/1363/19 залишити без змін.

Матеріали справи №911/1363/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню з огляду на положення статті 286 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.12.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко