ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р. Справа№ 911/674/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Мельниченко Н.О., ордер серії ОД №255169 від 06.09.2019;

від відповідача - не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» на рішення Господарського суду Київської області від 09.08.2019 у справі №911/674/19 (суддя Саванчук С.О., повний текст складено - 09.08.2019) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» до товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» про повернення орендованого обладнання та стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» про повернення орендованого майна та стягнення заборгованості у розмірі 70 011,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди обладнання №ВК/А/250/156 від 01.12.2017.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.08.2019 у справі №911/674/19 позов задоволено частково; зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» будівельне обладнання, яке є предметом оренди за договором оренди обладнання №ВК/А/250/156 від 01.12.2017. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості у розмірі 70 011,33 грн. та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині.

За доводами апелянта, в рахунок оплати за спірним договором, суд помилково врахував орендні платежі, здійснені відповідачем за іншими договорами оренди - №ВК/А/250/158 від 01.12.2017, №ВК/А/250/157 від 05.12.2017 та №ВК/А/250/32 від 15.02.2018. Крім того, апелянт зазначає, що стягнення заборгованості за договорами №ВК/А/250/157 від 05.12.2017 та №ВК/А/250/32 від 15.02.2018 було предметом розгляду у справах №911/241/19 і №911/1760/19. Вказані обставини, як стверджує скаржник, суд не врахував, у зв`язку з чим дійшов невірного висновку про недоведеність заявленої позивачем суми заборгованості та відмову, у зв`язку з цим в задоволенні позову в частині стягнення боргу.

В ході здійснення апеляційного провадження, а саме 27.11.2019 апелянтом було подано до суду:

- клопотання про долучення до матеріалів справи копії акту звірки взаєморозрахунків станом на 31.01.2019 за договором оренди №ВК/А/250/157 від 05.12.2017 та копію заяви №337/11 від 22.11.2019;

- клопотання про зупинення провадження у справі №911/674/19 до розгляду Господарським судом Київської області заяви ТОВ «МГК Вірамакс» про роз`яснення судового рішення, в порядку ст. 245 ГПК України у справі №911/1760/19 за позовом ТОВ «МГК Вірамакс» до ТОВ «ТСК Комфорт» про повернення майна та стягнення заборгованості.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення наведених клопотань позивача без розгляду, з огляду на наступне.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» на рішення Господарського суду Київської області від 09.08.2019 у даній справі.

При цьому, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Зазначена ухвала була отримана позивачем 17.10.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, з 18.10.2019 розпочався перебіг, встановленого судом, 15-тиденного строку для подання, зокрема, клопотань.

Відповідно 01.11.2019 вказаний строк сплив.

Клопотання про долучення документів та клопотання про зупинення провадження у справі подані апелянтом 27.11.2019, тобто із пропуском 15-тиденного строку.

При цьому, про поважність причин неподання вказаних клопотань у встановлений судом строк та документів до суду першої інстанції, заявник не вказав.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки клопотання про долучення документів та зупинення провадження у справі були подані апелянтом після закінчення, встановленого, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 у справі №911/674/19, 15-тиденного строку, такі клопотання не можуть бути розглянуті та залишаються судом без розгляду.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Разом з тим, відповідач правом на участь свого представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання, в якому оголошувалась перерва на 02.12.2019 повідомлявся належним чином; копія ухвали про оголошення перерви в судовому засіданні направлялась за адресою його офіційного місцезнаходження.

Так, направлена відповідачу копія вказаної ухвали, повернулася до суду з відміткою органу поштового зв`язку про закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Колегія суддів зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання адресатом кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням стороною, вказує на суб`єктивну поведінку цієї особи щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Також колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України «Про доступ до судових рішень» статтями 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Причому, згідно з ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 року забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Відповідач не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух даної справи, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, однак наданими процесуальними правами не скористався.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТСК-Комфорт» (орендар) 01.12.2017 укладено договір оренди №ВК/А/250/156, за умовами п. 1.1 якого, орендодавець надає орендарю у тимчасове платне користування (оренду) обладнання, кількість, характеристики, ідентифікуючі ознаки і оціночна вартість якого вказуються у додатках (специфікаціях) до цього договору та актах прийому-передачі обладнання в оренду.

Згідно п. 2.1 договору передача обладнання в оренду здійснюється на підставі акта прийому-передачі обладнання в оренду, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 4.1.1 договору орендар здійснює 100% попередню оплату за користування обладнанням, переданим йому в оренду за умовами цього договору. Нарахування орендної плати починається з наступного дня від дати, зазначеної в акті прийому - передачі обладнання в оренду та закінчується днем оформлення акту прийому - передачі (повернення) обладнання з оренди.

Орендна плата за наступні місяці оренди сплачується орендарем шляхом щомісячного перерахування грошових коштів орендодавцю не пізніше дати отримання обладнання в оренду, тобто, якщо орендар отримав обладнання в оренду 10 числа певного місяця, наступний платіж має бути ним внесений до 10 числа наступного місяця (п. 4.1.2 договору).

Розмір орендної плати, у відповідності до п. 4.2.1 договору становить за одиницю орендованого обладнання 6 500,00 грн. на місяць, у тому числі ПДВ - 1 083,33 грн.

Згідно з пунктами 5.2.2, 5.2.8 договору, орендар зобов`язаний: своєчасно сплачувати орендну плату, штрафні санкції, відшкодовувати збитки та інші компенсації орендодавцю відповідно до умов цього договору. Повернути обладнання протягом десяти календарних днів після припинення терміну дії договору або з моменту письмової вимоги орендодавця у випадках, передбачених цим договором, належно упакованим, у справному стані з урахуванням природного зносу, очищеним від будівельних сумішей і фарби.

У п. 7.2 договору сторони погодили, що дострокове розірвання договору можливе лише з ініціативи орендодавця тільки у випадку, зокрема, нездійснення орендарем 1-го і більше чергових платежів, у строки і розмірах, що випливають із умов цього договору.

У разі дострокового розірвання договору орендар зобов`язаний виконати умови пунктів 3.3, 4.2 цього договору, здійснити остаточне погашення заборгованості по орендній платі та інших зобов`язань, що випливають із умов цього договору (п. 7.3.1 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018, а в частині виконання зобов`язань - до моменту їх повного виконання.

Також між сторонами було укладено додаткову угоду від 03.01.2018, в якій сторони погодили, що у січні 2018 року орендна плата за користування предметом оренди не сплачується; у лютому 2018 року плата за користування предметом оренди нараховується та сплачується у повному обсязі; у березні 2018 року плата за 15 днів користування предметом оренди нараховується та сплачується у повному обсязі.

На виконання умов договору оренди, позивач передав, а відповідач прийняв будівельне обладнання, що підтверджується актами приймання-передачі будівельної люльки від 01.12.2017.

Як зазначає позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, ним було направлено вимогу №142/08 від 28.08.2018, в якій повідомлено відповідача про розірвання договору з 04.09.2018, необхідність повернення орендованого майна та погашення боргу.

Однак, відповідач вимоги позивача не виконав, у зв`язку з чим останній змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Як вже зазначалось, судом першої інстанції позов задоволено частково.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом розгляду у даній справі є позовна вимога про повернення орендованого обладнання та вимога про стягнення заборгованості у розмірі 70 011,33 грн.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення Господарського суду Київської області від 09.08.2019 у справі №911/674/19 в частині задоволення вимоги про повернення орендованого обладнання не оскаржується, в такому разі рішення місцевого суду в цій частині судом апеляційної інстанції не підлягає перегляду.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав орендарю послуги з оренди будівельного обладнання за договором №ВК/А/250/156 від 01.12.2017, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), підписаними обома сторонами: №ОУ-0000175 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0000182 на суму 1500,00 грн., №ОУ-0000183 на суму 19500,00 грн. №ОУ-0000388 на суму 9750,00 грн., №ОУ-0000483 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0000703 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0000873 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0001151 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0001276 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0001602 на суму 19500,00 грн.

Крім того, в матеріалах справи містяться акти здачі-приймання робіт: №ОУ-0001755 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0002031 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0002193 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0000094 на суму 19500,00 грн., №ОУ-0000253 на суму 19500,00 грн., які підписані уповноваженим представником позивача. Підпис представника відповідача на вказаних актах відсутній.

Отже, до позовної заяви позивачем додано акти здачі-приймання робіт, всього на суму 264 750,00 грн.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги, стверджує, що відповідач частково сплатив орендну плату - у розмірі 194 438,67 грн., у зв`язку з чим, в орендаря перед позивачем утворився борг у сумі 70 011,33 грн.

На підтвердження здійсненої ТОВ «ТСК-Комфорт» оплати, позивач надав банківські виписки по рахункам ТОВ «МГК Вірамакс» за 04.01.2018, 27.02.2018 (оплата за консервацію люльки), 20.03.2018, 30.03.2018, 19.07.2018, 31.08.2018, 28.09.2018, 30.10.2018, 31.10.2018, 15.01.2019, 30.01.2019, з яких вбачається, що відповідачем було проведено наступні платежі: 04.01.2018 на суму 13780,95 грн., 04.01.2018 на суму 15000,00 грн., 04.01.2018 на суму 38081,37 грн., 20.03.2018 на суму 29000,00 грн., 30.03.2018 на суму 3750,00 грн., 30.03.2018 на суму 9750,00 грн., 30.03.2018 на суму 22750,00 грн., 19.07.2018 на суму 19500,00 грн., 19.07.2018 на суму 65000,00 грн., 31.08.2018 на суму 7500,00 грн., 31.08.2018 на суму 19500,00 грн., 31.08.2018 на суму 33000,00 грн., 28.09.2018 на суму 7500,00 грн., 28.09.2018 на суму 8000,00 грн., 28.09.2018 на суму 19500,00 грн., 28.09.2018 на суму 65000,00 грн. 30.10.2018 на суму 7500,00 грн., 30.10.2018 на суму 8000,00 грн., 30.10.2018 на суму 19500,00 грн., 30.10.2018 на суму 65000,00 грн., 31.10.2018 на суму 19500,00 грн., 31.10.2018 на суму 37500,00 грн., 31.10.2108 на суму 45500,00 грн., 31.10.2018 на суму 65000,00 грн., 15.01.2019 на суму 12000,00 грн., 15.01.2019 на суму 15000,00 грн., 30.01.2019 на суму 6488,67 грн., 30.01.2019 на суму 7500,00 грн.

Загальна сума оплати становить - 685 100,99 грн.

Тобто, за оренду люльки відповідачем перераховано коштів значно більше, ніж було необхідно, чим спростовуються доводи позивача щодо наявності боргу.

В свою чергу, за доводами апелянта, в рахунок оплати за спірним договором, суд помилково врахував орендні платежі, здійснені відповідачем за іншими договорами оренди - №ВК/А/250/158 від 01.12.2017, №ВК/А/250/157 від 05.12.2017 та №ВК/А/250/32 від 15.02.2018, що призвело до передчасного висновку про недоведеність позивачем наявної суми боргу.

З приводу зазначених доводів, слід зазначити наступне.

Так, зі змісту банківських виписок вбачається, що відповідачем проводились розрахунки за послуги з оренди обладнання на підставі виставлених рахунків на оплату, про що свідчить зазначення в призначенні платежів: «Оплата за оренду люльки, згідно рахунка №… від…».

Відповідно в рахунках мали б міститися дані стосовно договору, на підставі якого сплачуються кошти за оренду.

Однак, рахунків позивач до місцевого суду не надав.

Крім того, у актах здачі-приймання робіт інформація про рахунки також відсутня.

Натомість, саме на позивача покладено обов`язок з доведення тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

З огляду на викладене, твердження апелянта про помилкове врахування судом платежів за іншими договорами є необґрунтованими, оскільки через відсутність рахунків неможливо достеменно встановити, що кошти сплачувались не тільки за спірним договором, а й за договорами, на які посилається апелянт.

При цьому, суд першої інстанції не міг врахувати ті обставини спору, які не були йому відомі під час розгляду справи.

Водночас, позивач надав копії рахунків на оплату за спірним договором вже до апеляційного суду, разом з апеляційною скаргою, а саме - №3581 від 13.12.2017, №244 від 01.02.2018, №595 від 21.03.2018, №1027 від 03.05.2018, №1996 від 24.07.2018, №2432 від 27.07.2018, №2908 від 26.09.2018, №3256 від 26.10.2018, №240 від 30.01.2019.

Утім, наведені рахунки колегією суддів не приймаються до розгляду, з огляду на зазначене нижче.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зі змісту положень ч.ч. 3, 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 вбачається, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів неможливості подання наведених рахунків до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також доказів, що позивач звертався з клопотанням про долучення таких документів до суду першої інстанції.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи викладене, подані ТОВ «МГК Вірамакс» копії рахунків, як додаткові докази у справі, колегією суддів не приймаються.

При цьому, варто зазначити, що вказані рахунки не підтверджують суму боргу за відповідачем у заявленому розмірі, оскільки, деякі з копій рахунків подані у двох ідентичних екземплярах; рахунок №240 від 30.01.2019 виставлений на оплату гарантійного платежу, який згідно пояснень апелянта був сплачений відповідачем ще у січні 2018 року, а зазначена в рахунку сума боргу у розмірі 50 511,33 грн. жодним чином не підтверджена; крім того, апелянтом надано рахунки лише за деякі місяці періоду оренди, що позбавляє можливості впевнитися чи дійсно відповідач не здійснював оплату за іншими рахунками, а також чи не проводилась оплата в інші періоди, аніж ті, за які надані банківські виписки.

Разом з тим, посилання скаржника на рішення у справах №911/241/19 і №911/1760/19, предметом розгляду, яких було стягнення заборгованості за договорами №ВК/А/250/157 від 05.12.2017 та №ВК/А/250/32 від 15.02.2018, колегією суддів не приймаються з тих підстав, що у згаданих рішеннях не зазначено, які саме банківські виписки, рахунки на оплату та суми платежів були взяті судами до уваги при розгляді вказаних справ, у зв`язку з чим неможливо встановити, чи дійсно певні суми оплат здійснено в рахунок сплати орендних послуг за іншими договорами, і навіть якщо так, то які саме платежі слід враховувати.

За таких обставин, з огляду на недоведеність позивачем заявленої до стягнення суми боргу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 70 011,33 грн.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Вірамакс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 09.08.2019 у справі №911/674/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 09.08.2019 у справі №911/674/19.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 09.12.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко