ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року Справа № 915/2054/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Пластова, буд. 7; ідентифікаційний код 31994540)

до відповідача: Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (54029, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 2А; ідентифікаційний код 31159920)

про: стягнення 136147,00 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

30.09.2019 Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою (№ 6/1520 від 27.09.2019), в якій просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Рівненська ДЕД» заборгованість у розмірі 138651,00 грн та понесені судові витрати судовий збір у розмірі 2079,77 грн.

04.10.2019, у зв`язку з тим, що позивачем не було дотримано вимог ст. ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд постановив ухвалу, якою позовну заяву залишив без руху та приписав позивачу усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки.

На усунення недоліків 15.10.2019 позивач надав суду позовну заяву (№ 12186 від 10.10.2019), в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 136147,00 грн та судовий збір у розмірі 2079,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору про надання послуг № 05/07/17-1 від 05.07.2017; акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.08.2017 № ОУ-0000036 на суму 6336,67 грн (послуги вагового комплексу); акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року від 22.09.2017 (примірна форма № КБ-2) на суму 136147,00 грн (роботи та витрати); довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2017 року від 22.09.2017 (примірна форма № КБ-3) на суму 136147,00 грн (роботи та витрати); рахунку № 208 від 31.07.2017 на суму 5100,00 грн (проживання в готелі); акту здачі-прийняття робіт б/н та без дати (підписаного фізичною особою-підприємцем Пилипенком Л.І та філією «Варварівська ДЕД») на суму 4250,00 грн (готельні послуги); претензії № 6/977 від 12.06.2018; акту звіряння взаємних розрахунків від 02.10.2017; застосування норм статей 509, 526, 853 Цивільного кодексу України, статей 193, 222 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що станом на момент пред`явлення позову відповідач порушив свої зобов`язання по оплаті вартості наданих послуг по Договору № 05/07/17-1 від 05.07.2017. На момент подачі позову заборгованість відповідача перед ДП «Рівненський облавтодор» становить 136147,00 грн.

Ухвалою суду від 17.10.2019 після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/2054/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; розгляд справи по суті призначено на 05 листопада 2019 року о 09:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

У судовому засіданні 05.11.2019, за відсутності представників сторін, судом було розпочато розгляд справи по суті. При розгляді справи у суду виникли окремі питання до позивача щодо розрахунку позовних вимог. За результатами проведеного судового засідання судом було постановлено ухвалу, якою розгляд справи по суті відкладено на 05 грудня 2019 року о 09:30; зобов`язано позивача надати суду обґрунтований, арифметичний розрахунок суми позовних вимог, з посиланням на докази, які його підтверджують; визнано явку позивача в судове засідання, призначене на 05 грудня 2019 року о 09:30 обов`язковою.

В подальшому, 14.11.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 13.11.2019 (вх. № 17545/19), в якому відповідач просив суд визнати причини пропуску процесуального строку подачі відзиву на позов поважними, та поновити встановлений судом процесуальний строк для подачі відзиву на позов до 26.11.2019 включно; відмовити ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в задоволенні позову по справі № 915/2054/19 у повному обсязі.

Мотивація поновлення строку зазначена у відзиві така: начальник юридичного відділу відповідача, який мав здійснювати представництво інтересів останнього у даній справі, з 28.10.2019 звільнений із займаної посади, що підтверджується копією наказу № 62-КК від 28.10.2019. Усі матеріали та документи справи (у тому числі копія позовної заяви з додатками) від цього представника до іншого були передані тільки 11.11.2019.

Клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву суд розглянув у судовому засіданні 05.12.2019.

Так, відповідно до змісту ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою суду від 17.10.2019 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву. Відповідач отримав вказану ухвалу суду 21.10.2019, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 044. Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву тривав до 05.11.2019 включно.

Як вже вище було наведено, відзив був оформлений відповідачем 13.11.2019, отже з порушенням встановленого судом строку.

Разом із тим, відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За такого, з урахуванням поважності причин, дотримання процесуальних прав сторін, з метою забезпечення принципу рівності та справедливого балансу сторін, суд поновив відповідачу процесуальний строк на подання відзиву у даній справі.

Щодо заперечень по суті справи відповідач у відзиві зазначає наступні аргументи:

Акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року містить тільки підпис невідомої особи та відтиск печатки структурного підрозділу замовника. Такий акт на переконання відповідача не може вважатися належним та допустимим доказом по справі. Також зазначені обставини вказують на недотримання п.п. 1.2, 1.4 Договору.

Відповідач крім цього зауважує про відсутність у матеріалах справи копій заявок із зазначенням місця надання послуг за Договором, якими згідно з п. 1.3 Договору, визначається місце їх надання та звертає увагу суду на те, що виконавцем в порядку п. 3.1 Договору не надано замовнику рахунку-фактури, у зв`язку з чим у відповідача до цього часу не виникло обов`язку оплати вартості послуг за Договором, оскільки в порядку п.п. 4.2 Договору він зобов`язаний розрахуватись з виконавцем протягом 30 днів з моменту, зокрема, надання йому виконавцем рахунку-фактури.

Одночасно, 14.11.2019 до суду від відповідача надійшла заява про поновлення строків та розгляд справи за правилами загального позовного провадження, датована 12.11.2019 (вх. № 17546/19), в якій представник просить суд: визнати причини пропуску строків подачі заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження поважними; поновити строк подачі заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; призначити розгляд справи № 915/2054/19 за правилами загального позовного провадження; замінити засідання, призначене по справі № 915/2054/19 на 05.12.2019 о 09:30 для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Заявник наполягає на необхідності розгляду справи № 915/2054/19 в загальному провадженні, оскільки справа є складною, вимагає дослідження великої кількості доказів, подання відповідачем відповідних доказів та заперечень, детального розгляду спору по суті та з`ясування обставин справи. Разом з тим, у випадку продовження розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження через обмежений час відповідач буде позбавлений можливості належного правового захисту своїх інтересів, що може призвести до порушення його прав і свобод.

Розглянувши у судовому засіданні 05.12.2019 заяву відповідача б/н від 12.11.2019 (вх. № 17546/19) про поновлення строків та розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд дійшов висновку про залишення її без задоволення з огляду на таке.

За правилами ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За приписами ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Питання щодо розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішив в ухвалі про відкриття провадження у справі від 17.10.2019, встановивши, відповідно до ст. 12 ГПК України, що ця справа є малозначною в силу закону. З урахуванням наведеного, та в силу положень ч. 7 ст. 250 ГПК України, строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не визначався.

Заявник хибно посилається на норми частин 4-6 ст. 250 ГПК України, оскільки дана справа є малозначною в силу закону (ч. 1 ст. 247 ГПК України), так як ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, справа не є складною, не вимагає дослідження великої кількості доказів, оскільки позовні вимоги фактично ґрунтуються на підставі одного договору з актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року від 22.09.2017 (примірна форма № КБ-2) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2017 року від 22.09.2017 (примірна форма № КБ-3); предметом спору є вимога майнового характеру про стягнення лише основної заборгованості за договором. Також, для належного правового захисту інтересів відповідача матеріали справи вже містять сформовану правову позицію ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду.

За такого, розгляд справи 915/2054/19 здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

18.11.2019 до суду від позивача надійшла заява (№ 6/1809 від 13.11.2019) про уточнення позовних вимог, в якій заявник зазначає, що відповідно до вимог ухвали Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2019 надає обґрунтований розрахунок суми позовних вимог та констатує, що враховуючи уточнення позовних вимог, сума стягнення складатиме 138226,77 грн, з яких 136147,00 грн заборгованість (згідно акту), 2079,77 грн судовий збір.

Додатками до цієї заяви виступили:

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2017 року на суму 136147,00 грн;

- акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року на суму 136147,00 грн;

- платіжне доручення № 1152 від 26.09.2019 про сплату судового збору на суму 2079,77 грн;

- «Додаток 1» Розрахунок позовних вимог (на 1 аркуші за текстом): 138226,77, з яких 136147,00 заборгованість (згідно акту) та 2079,77 судового збору.

Фактично, даною заявою позивач підтвердив суму заборгованості в розмірі 136147,00 грн та суму судового збору в розмірі 2079,77 грн, які були заявлені до стягнення з відповідача за позовною заявою № 12186 від 10.10.2019, яка надійшла до суду 15.10.2019, після усунення позивачем недоліків позовної заяви.

Водночас, 18.11.20119 від позивача надійшло письмове клопотання № 6/1809 від 13.11.2019, в якому директор підприємства просить суд розглядати справу без участі представника, за наявними в матеріалах справи документами.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань, як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

В судове засідання 05.12.2019 сторони своїх повноважних представників не направили, хоча про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать відмітки про отримання позивачем (11.11.2019) та відповідачем (11.11.2019) копій ухвали Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2019 у справі № 915/2054/19 на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами 848, 856. При цьому, як було зазначено вище, позивач просив суд розглядати справу без участі його представника.

За правилами ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст. 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Ухвалою суду від 05.11.2019 було визнано явку позивача в судове засідання 05.12.2019 обов`язковою.

Разом із тим, суд вважає, що позивач повністю відреагував на судову ухвалу, вчасно надавши відповідні пояснення по суті справи та звернувшись з проханням розглядати справу без участі представника.

Суд, після одержання від позивача остаточного розрахунку заявлених до стягнення сум дійшов висновку, що його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, а, отже про можливість проведення судового засідання за відсутності його представника.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; повторної неявки у судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки.

За такого, з урахуванням повторної неявки в судове засідання представника відповідача, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 05.12.2019 за результатами розгляду даної справи суд підписав вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2017 року між Дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та Дочірнім підприємством «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» був укладений договір № 05/07/17-1 про надання послуг (далі Договір), згідно з предметом якого позивач, як виконавець, виконує наступні послуги: надає відповідачу, як замовнику, пересувний пункт габаритно-вагового контролю, у кількості 1 шт. в такому порядку та на таких умовах:

- виконавець надає замовнику пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі ППГВК) у комплектності (з обслуговуючим персоналом) для проведення зважування великогабаритного транспорту на автомобільних дорогах Миколаївської області (п. 1.1.1 Договору);

- виконавець надає ППГВК в повністю справному технічному стані, а також несе експлуатаційні витрати, провадить технічне обслуговування і оплату праці обслуговуючому персоналу (п. 1.1.2 Договору);

- забезпечення механізмів паливом у межах їх експлуатаційно-нормативних витрат здійснюється виконавцем (п. 1.1.4 Договору);

Датою передачі наданих послуг від виконавця замовнику, вважається дата підписання належним чином оформленого Акту наданих послуг (п. 1.2 Договору); місце надання послуг за Договором зазначається в заявках (п. 1.3 Договору); здавання-приймання послуг провадиться уповноваженими представниками замовника і виконавця (п. 1.4 Договору).

Відповідно до змісту п. 2.1 Договору, позивач зобов`язався, зокрема, не пізніше 30 числа поточного місяця подавати замовнику належним чином оформлені документи (акти виконаних робіт (послуг) та ін.) для їх підписання та проведення оплати за надані послуги.

Відповідно до п. 2.2 Договору відповідач зобов`язався, зокрема, своєчасно проводити оплату за надані послуги.

За умовами п. 3.1 Договору сторони узгодили, що замовник проводить оплату за надані послуги протягом 30 днів з моменту підписання сторонами акту виконаних послуг та надання виконавцем рахунку-фактури.

В договорі сторони передбачили, що усі спори, що пов`язані із цим Договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору у порядку, визначеному відповідним чинним в Україні законодавством.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2017 (п. 6.5 Договору).

Договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як виконавця, про стягнення з відповідача, як замовника, основної заборгованості за договором про надання послуг внаслідок порушення останнім договірних зобов`язань по оплаті вартості наданих послуг.

До предмету доказування у даній справі належать обставини надання позивачем послуг надання відповідачу пересувного пункту габаритно-вагового контролю для проведення зважування великогабаритного транспорту на автомобільних дорогах Миколаївської області, та здійснення відповідачем розрахунків за ці послуги.

Так, позивач, з урахуванням позовної заяви (№ 12186 від 10.10.2019) та заяви про уточнення позовних вимог (№ 6/1809 від 13.11.2019), фактично підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- договір про надання послуг № 05/07/17-1 від 05.07.2017;

- акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року (примірна форма № КБ-2в) від 22.09.2017;

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2017 року (примірна форма № КБ-3) від 22.09.2017;

- акт звіряння взаємних розрахунків від 02.10.2017;

- претензія № 6/977 від 12.06.2018 на суму 138651,00 грн.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції, викладеної у відзиві, доказів суду не надав.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про послуги.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, положення ст. 901-907 ЦК України підлягають застосуванню до відносин, предметом яких є послуги, як вони визначаються в ч. 1 ст. 901 ЦК України: споживання в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, при умові надання послуги особисто виконавцем, якщо інше не визначено договором.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору позивач виконав послуги, а саме надав відповідачу пересувний пункт габаритно-вагового контролю, на суму 136147,00 грн, що підтверджується:

1. Актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року (примірна форма № КБ-2в) від 22.09.2017 на суму 136147,00 грн, який містить таке найменування робіт та витрати:

- проведення зважування великовагових транспортних засобів (ВВТЗ) протягом однієї зміни пересувними ваговими комплексами;

- перевезення робітників, інструменту, дорожніх знаків, огороджень на автомобілі вантажопідйомністю 3 т на дорогах з покриттям удосконаленого типу;

- перевезення робітників, інструменту, дорожніх знаків, огороджень на автомобілі вантажопідйомністю 3 т на дорогах з покриттям удосконаленого типу (заправка замовника).

2. Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2017 року (примірна форма № КБ-3) від 22.09.2017 на суму 136147,00 грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 12.06.2018 оформив претензію № 6/977 до відповідача щодо неналежного виконання останнім зобов`язань по договору в частині оплати вартості наданих послуг, але в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаної претензії на адресу відповідача, що не дає суду можливості встановити та перевірити відповідні обставини.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної та своєчасної оплати за надані послуги закон покладає на замовника.

Проаналізувавши заперечення відповідача, викладені у відзиві, суд знайшов їх необґрунтованими та недоведеними, з огляду на таке.

Всупереч твердженню відповідача, акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року (примірна форма № КБ-2в) від 22.09.2017 містить окрім підписів і печаток генпідрядника (ДП «Миколаївський облавтодор», філія «Варварівська ДЕД») та субпідрядника (ДП «Рівненський ОАД», філія «Рівненська ДЕД») також підпис з печаткою замовника Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного акту (а.с. 112-114).

Крім того, оскільки спірні правовідносини виникли з причин невиконання взятих на себе зобов`язань по договору саме відповідачем, та відсутність від останнього в матеріалах справи відповідних заперечень, листів, претензій до позивача щодо виконання виконавцем договірних зобов`язань, зокрема пунктів 1.2, 1.4, 3.1 Договору, суд відхиляє доводи відповідача стосовно ненадання замовнику заявок та рахунку-фактури.

Доводи відповідача про ненадання позивачем рахунку-фактури, що, з позиції відповідача, свідчить про ненастання обов`язку оплати вартості послуг за договором та передчасність, безпідставність і необґрунтованість позовних вимог також відхиляються судом, у зв`язку з таким. Рахунок-фактура за своїм призначенням є розрахунково-платіжним документом, що передбачає лише виставлення певної суми для оплати покупцю (замовнику). Разом із тим, акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року (примірна форма № КБ-2в) від 22.09.2017, який підписаний сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, в сукупності з іншими доказами (довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2017 року (примірна форма № КБ-3) від 22.09.2017, акт звіряння взаємних розрахунків від 02.10.2017) фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

Суд наголошує, що доводи відповідача, викладені у відзиві, не спростовують факту прийняття замовником послуг виконавця (а саме надання позивачем відповідачу пересувного пункту габаритно-вагового контролю) за вищенаведеним актом приймання виконаних будівельних робіт та його обов`язку здійснити розрахунки за надані послуги.

Таким чином, відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та оплати наданих за договором № 05/07/17-1 від 05.07.2017 послуг не представив, доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо неналежного виконання останнім умов договору, на які посилався у відзиві суду не надав, відповідно доводи позивача не спростував.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині проведення оплати за надані послуги за договором № 05/07/17-1 від 05.07.2017, у зв`язку із чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2017 року (примірна форма № КБ-2в) від 22.09.2017 позивачем суму заборгованості в розмірі 136147,00 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

При цьому суд відмічає, що витрати виконавця, пов`язані з переміщенням ППГВК до місця надання послуг та у зворотному напрямку, а також витрати на проживання, харчування та відрядження (у порядку п. 3.5 та 3.6 Договору), у сукупності з доказами, які їх підтверджують (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000036 від 22.08.2019; рахунок № 208 від 31.07.2017; акт здачі-прийняття робіт б/н та без дати, підписаний фізичною особою-підприємцем Пилипенком Л.І та філією «Варварівська ДЕД») судом не досліджувались, оскільки згідно заяв позивача по суті справи не виступали предметом позову.

Отже, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що виходячи з ціни позову (136147,00 грн) позивачу належало сплатити судовий збір у розмірі 2042,21 грн (136147,00 грн * 1,5%), а тому саме в цій сумі судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Решта суми є надмірно сплаченою та може бути повернута за клопотанням позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (54029, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 2А; ідентифікаційний код 31159920) на користь Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Пластова, буд. 7; ідентифікаційний код 31994540) заборгованість у розмірі 136147,00 грн, а також 2042,21 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Пластова, буд. 7; ідентифікаційний код 31994540);

Відповідач: Дочірнє підприємство «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (54029, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 2А; ідентифікаційний код 31159920).

Повне рішення складено та підписано судом 10.12.2019.

Суддя О.Г. Смородінова