ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.11.2019р. Справа №905/1372/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» (02098, м.Київ, вул.Шумського, 5, офіс 372/2, )

до відповідача: Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (85307, Донецька область, м.Покровськ, вул.Захисників України, 2, )

про стягнення 534552,96 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Клименко Ю.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м.Покровськ про стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 403103,81 грн, суми 3% річних 131449,15 грн, що загалом становить 534552,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору підряду №2-38/3 від 01.06.2012р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати виконаних робіт, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй», постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. по справі №905/1000/17 стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 2522552,84 грн. Водночас, рішенням господарського суду Донецької області від 17.10.2018р. по справі №905/2323/17 було стягнуто з відповідача на користь позивача 2176415,35 грн інфляційних втрат, 227029,68 грн 3% річних. Проте, виходячи з того, що порушення Дочірнім підприємством «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» власних платіжних зобов`язань за договором підряду №2-38/3 від 01.06.2012р. триває, за твердженням позивача, існують підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, нарахованих за періоди, які не були предметом розгляду у справі №905/2323/17.

Ухвалою суду від 12.08.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1372/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На підставі ухвали суду від 12.09.2019р. розгляд справи №905/1372/19 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у відзиві б/н від 26.09.2019р. просив суд в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 45078,32 грн відмовити з посиланням на те, що позивачем було скеровано на адресу відповідача заяву про здійснення заліку зустрічних однорідних вимог на суму 184197,59 грн за договором №2-38/3 від 01.06.2012р. та за договором №1/1/04-17 від 04.05.2017р. При цьому, рішенням господарського суду Донецької області від 21.01.2019р. по справі №905/1658/18, яке набрало законної сили, визнано припиненим зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» перед Дочірнім підприємством «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» щодо сплати грошових коштів в сумі 184197,59 грн за договором про надання послуг №1/1/4/04-17 від 03.04.2017р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» та Дочірнім підприємством «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Отже, враховуючи наведені вище обставини, заборгованість відповідача перед позивачем становить 2338355,25 грн, яка і є базою для нарахування інфляційних та 3% річних. Водночас, за контррозрахунком відповідача, розмір 3% річних дорівнює 116469 грн (за період з 01.11.2017р. по 30.06.2019р.), інфляційних 373005,64 (за період з листопада 2017 року по червень 2019 року).

Відповідь на відзив, подання якої в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком позивача, до господарського суду не надходила.

Ухвалою суду від 06.11.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.11.2019р.

15.11.2019р. до господарського суду від позивача надійшла заява №12/11-з від 12.11.2019р. про уточнення позовних вимог, за змістом якої Товариством з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» заявлено вимоги про стягнення суми заборгованості у вигляді інфляційних витрат та 3% річних в загальній сумі 438738,05 грн.

Відповідно до наявного у вказаній заяві розрахунку, проценти річних визначені позивачем на рівні 121850,73 грн (нараховані на суму заборгованості у розмірі 2338355,25 грн за період з 04.10.2017р. по 30.06.2019р.), інфляційні втрати 373669,17 грн (нараховані на суму заборгованості у розмірі 2338355,25 грн за період з листопада 2017 року по червень 2019 року).

Окрім того, з посиланням на зміст рішення господарського суду Донецької області від 11.12.2018р. по справі №905/1508/18 позивач зменшив позовні вимоги на 56781,85 грн, які стягнуті цим рішенням на користь Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». В якості підстави позивачем зазначено про однорідність зустрічних вимог у справах №905/1508/18 та №905/1372/19 і наявність підстав для їх зарахування згідно із ст.601 Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту заяви про уточнення позовних вимог, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» фактично зменшено розмір вимог про стягнення інфляційних та процентів річних.

За приписами п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання.

Отже, зважаючи на вищенаведені приписи господарського процесуального законодавства, заява №12/11-з від 12.11.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» розцінюється судом як заява про зменшення позовних вимог та не приймається судом як така, що подана з порушенням процесуального строку на відповідне звернення (після закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті).

При прийнятті цього рішення судом також не приймаються до уваги твердження позивача про зарахування однорідних зустрічних вимог в частині суми 56781,85 грн, оскільки заява №12/11-з від 12.11.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» адресована суду та не є заявою, яка може свідчити про припинення зобов`язання у порядку норм ст.601 Цивільного кодексу України та ст.203 Господарського кодексу України. Окрім того, вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 403103,81 грн та 3% річних в сумі 131449,15 грн є предметом розгляду у справі №905/1372/19 та до моменту набуття законної сили рішенням у цій справі не є безспірними.

Сторони у судове засідання 28.11.2019р. з розгляду справи по суті не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Разом з тим, норми ст.43 вказаного кодексу України зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність представників сторін у судовому засіданні 28.11.2019р. не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення відповідача, господарський суд встановив:

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.07.2017р. по справі №905/1000/17 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» до Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 2522552,84 грн.

Постановою суду апеляційної інстанції від 11.09.2017р. рішення місцевого суду скасовано, прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» до Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 2522552,84 грн заборгованості за виконані протягом вересня листопада 2012 року підрядні роботи; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 2522552,84 грн, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 37838,30 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 41622,12 грн.

При цьому, у мотивувальній частині зазначеного процесуального документа апеляційним судом досліджено обставини укладення договору субпідряду №2-38/3 від 01.06.2012р.; виконання робіт у червні, вересні, листопаді 2012 року, які оформлені актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) та довідками про вартість виконаних будівельних робіт (форма КВ-3) на загальну суму 11676601,67 грн та наявності заборгованості за виконані роботи у розмірі 2522552,84 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.08.2018р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. у справі №905/1007/17 залишено без змін.

Разом з цим, у жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 2516221,09 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), в тому числі, 3% річних за період з 04.10.2014р. по 03.10.2017р. в розмірі 227029,76 грн, інфляційних за період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року в розмірі 2289191,33 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.10.2018р. по справі №905/2323/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» до Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 2516221,09 грн задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 2403445,03 грн, з яких: інфляційні втрати в розмірі 2176415,35 грн, 3% річних в розмірі 227029,68 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 36209,98 грн.

Під час розгляду вищенаведеної справи, господарський суд з посиланням на висновки, наведені у справі №905/1000/17, та, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 227029,68 грн та інфляційних 2176415,35 грн.

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи та підтверджуються даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення від 17.10.2018р. по справі №905/2323/17 не переглядалось в апеляційному, касаційному порядку або з підстав, які визначені ст.320 Господарського процесуального кодексу України, та набрало законної сили.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справ №905/1000/17, №905/2323/17 як такі, що відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003р. Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За приписами ст.ст.524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Разом з цим, ст.625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, вказана норма права визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, з аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Виходячи з того, що відповідач після прийняття рішення у справі №905/1000/17 (з урахуванням змісту постанов суду апеляційної та касаційної інстанції) за виконані будівельні роботи за договором субпідряду №2-38 від 01.06.2012р. у повному обсязі не розрахувався, позивач здійснив нарахування 3% річних (з 04.10.2017р. по 30.06.2019р.) та інфляційних збитків (з листопада 2017 року по червень 2019 року) на суму заборгованості 2522552,84 грн за періоди, які не були предметом розгляду у справі №905/2323/17, та звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Одночасно, як вказувалось судом, у відзиві б/н від 26.09.2019р. Дочірнє підприємство «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з посиланням на обставини здійснення заліку зустрічних однорідних вимог зазначав про припинення зобов`язання за договором №2-38/3 від 01.06.2012р. на суму 184197,59 грн, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором субпідряду становить 2338355,25 грн, яка і є базою для нарахування інфляційних та 3% річних.

З цього приводу господарський суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 22.11.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» було скеровано на адресу відповідача заяву, за змістом якої позивачем було повідомлено про здійснення заліку зустрічних однорідних вимог на суму 184197,59 грн за договором про надання послуг №1/1/04-17 від 03.04.2017р. шляхом зменшення суми заборгованості Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за договором №2-38 від 01.06.2012р. (яка стягнута постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. по справі № 905/1000/17) на суму 184197,59 грн.

За твердженням відповідача, відмова Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за договором про надання послуг №1/1/04-17 від 03.04.2017р. на загальну суму 184197,59 грн та визнання припиненим зобов`язання за наведеним правочином зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» до суду із вимогами про визнання припиненим зобов`язання останнього за договором №1/1/04-17 від 03.04.2017р. в порядку норм ст.601 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.01.2019р. по справі №905/1658/18 визнано припиненим зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» перед Дочірнім підприємством «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» щодо сплати грошових коштів в сумі 184197,59 грн за договором про надання послуг №1/1/4/04-17 від 03.04.2017р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» та Дочірнім підприємством «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

При цьому, у мотивувальній частині вказаного процесуального документа господарський суд дослідив зміст повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог, встановив факт здійснення в односторонньому порядку юридично значимої дії (такої, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки) в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням у зобов`язаннях за договорами №1/1/4/04-17 від 03.04.2017р. та №2-38 від 01.06.2012р., дослідив факт отримання Дочірнім підприємством «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (29.11.2017р.) та дійшов висновку про те, що зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» перед Дочірнім підприємством «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в сумі 184197,59 грн за договором №1/1/4/04-17 від 03.04.2017р. слід вважати припиненими.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.04.2019р. апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» повернуто заявнику.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справи №905/1658/18 як такі, що відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

Як вказувалось судом, базою для здійснення нарахувань процентів річних (з 04.10.2017р. по 30.06.2019р.) та інфляційних (з листопада 2017 року по червень 2019 року) позивачем визначена сума заборгованості на рівні 2522552,84 грн. Тобто, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» безпідставно не було враховано суму у розмірі 184197,59 грн, на яку відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми процентів річних, з огляду на те, що станом на 29.11.2017р. (дата отримання повідомлення про зарахування відповідачем) заборгованість Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за договором субпідряду №2-38 від 01.06.2012р. становила 2338355,25 грн, господарський суд дійшов висновку, що сума 3% річних дорівнює 122890,73 грн.

При цьому, при здійсненні розрахунку у період з 04.10.2017р. по 28.11.2017р. базою для нарахування відсотків річних є сума боргу у розмірі 2522552,84 грн, в період з 29.11.2017р. по 30.06.2019р. сума боргу на рівні 2338355,25 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних позивача, господарський суд зазначає про наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на наведене, базою для нарахування інфляційних у період з листопада 2017 року по червень 2019 року є сума боргу у розмірі 2338355,25 грн.

За розрахунком суду, здійсненим за допомогою комп`ютерної програми Ліга-Закон, інфляційна складова боргу (у межах визначеного позивачем періоду) дорівнює 373005,64 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 122890,73 грн та 373005,64 грн відповідно.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 8018,29 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам. Одночасно, виходячи з того, що за подання розглядуваної позовної заяви позивач на підставі платіжного доручення №269 від 16.07.2019р. сплатив судовий збір у більшому розмірі ніж передбачено діючим законодавством (0,02 грн), Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» не позбавлено права та можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору у переплаченому розмірі на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (85307, Донецька область, м.Покровськ, вул.Захисників України, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» (02098, м.Київ, вул.Шумського, 5, офіс 372/2, ) 3% річних 122890,73 грн, інфляційні втрати 373005,64 грн, а також судовий збір в сумі 7438,44 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 28.11.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 06.12.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця