СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Справа № 917/353/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.

судове засідання проводиться в режимі відеоконференції відповідно до ухвали від 09.12.2019. Суд відповідальний за забезпечення проведення відеоконференції - Автозаводський районний суд м. Кременчук

для участі в судове засідання прибули:

до приміщення Автозаводського районного суду м. Кременчук - представник позивача Лазоренко С.М. (довіреність № 480 від 14.12.2018);

до приміщення Східного апеляційного господарського суду - представник відповідача - Дорошенко С.О. (свідоцтво серія ДП № 3296 від 27.02.2017, довіреність № 15-07/19 від 15.07.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області (вх. №2589 П/2) на рішення, ухвалене Господарським судом Полтавської області у складі судді Кльопова І.Г. 18.07.2019 (дата складання повного тексту судового рішення 24.07.2019 час проголошення рішення 10 година 42 хвилини) у справі № 917/353/19

за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області (, місцезнаходження: площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область 39600)

до ТОВ "Приватофис" (код юридичної особи 33546549, місцезнаходження : узвіз Крутогірний, б.14, м. Дніпро, Дніпровська область, 49044)

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про стягнення збитків, заподіяних територіальній громаді м. Кременчука внаслідок порушення земельного законодавства у розмірі 407 822,30грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на використання земельної ділянки без належного оформлення права такого користування.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.07.2019 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з наступного: виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені, і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

З урахуванням наведеного, за висновком місцевого господарського суду відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин у справі, яка розглядається, приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. На підтвердження зазначеної правової позиції, місцевий господарський суд послався на судову практику та правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17

За таким обставин, враховуючи вищевикладені положення, суд прийшов до висновку, що позивач помилково як на матеріально-правову підставу свого позову посилається на ст. 22 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди (збитків).

Позивач не погодився з ухваленим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 18.07.2019 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з ТОВ "Приватофис" на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області кошти у розмірі 407822,30 грн.

На думку апелянта при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом порушені норми матеріального та процесуального права і не в повній мірі досліджені обставини справи. Так, апелянт зазначає про те, що позивач як в позовній заяві, так і в уточненій позовній заяві (про зміну предмету позову) від 05.04.2019 за № 06-13/558 обґрунтовує свою позицію положеннями статей 1212-1214 ЦК України. Вказані обставини не враховані місцевим господарським судом.

Автоматизованою системою розподілу справ (скарг) між суддями визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д. (витяг з протоколу 19.08.2019)

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.07.2019 ( дата складання повного тексту судового рішення 24.07.2019 ) у справі № 917/353/19 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 23.10.2019 о 10:00 годині.

У зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О., на підставі розпорядження керівника апарату Східного апеляційного господарського суду автоматизованою системою розподілу справ (скарг) між суддями визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В. (витяг з протоколу 22.10.2019).

У судовому засіданні 23.10.2019 було оголошено перерву до 04.12.2019 о 10-00 годині.

07.11.2019 була винесена ухвала Східним апеляційним господарським судом, в якій повідомлялось про те, що у зв`язку з щорічною відпусткою з 22.11.2019 по 06.12.2019 судді-доповідача Шутенко І.А. судове засідання 04.12.2019 о 10:00 годині не відбудеться. Судове засідання у даній справі відбудеться 09.12.2019 об 11:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 105.

Від відповідача надійшов відзив (вх. 10005 від 23.10.2019) на апеляційну скаргу, в якому він вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та наводить обґрунтування своєї позиції у справі. На думку відповідача оскаржуване рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, тому підстави для його скасування відсутні. Просить відмовити у задоволення апеляційної скарги і залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Від позивача (заявника апеляційної скарги) надійшли додаткові пояснення (вх. 11263 від 28.11.2019 до апеляційної скарги, в яких він наводить додаткове обґрунтування своєї позиції у справі та, крім іншого, зазначає, стосовно доводів відповідача про сплату ним земельного податку. Позивач повідомляє, що не заперечує проти зарахування сказаних коштів в рахунок часткового погашення заявленої в позовних вимогах суми стягнення.

В судовому засіданні 09.12.2019 представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти вимог та доводів скарги та просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого господарського суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами у справі згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.12.2014 Інд.номер: 30857773, 49/100 частки адміністративного будинку загальною площею 569,0 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 належало Ковальову Володимиру Євгенійовичу.

17.11.2014 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ФОП Ковальов В.Є. укладено договір оренди землі, відповідно до якого Орендарю передано земельну ділянку (кадастровий № :08:003:0666) для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 703 кв.м, строком дії на один рік, (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - 7759362, підстава внесення запису індексний №17349292 від 20.11.2014). (т. 1 а.с. 26-31)

ТОВ "Приватофис" на підставі свідоцтва про право власності інд № 30857773 від 11.12.2014 є власником 51/100 об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т . 1 а.с. 20)

30.03.2015 між Ковальовим В.Є. та ТОВ "Приватофис" укладено договір купівлі продажу 49/100 частки адміністративного будинку загальною площею 569,0 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1. (т.1 а.с. 16)

Отже, з 30.03.2015 ТОВ "Приватофис" став власником 100% адміністративного будинку загальною площею 569,0 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці в межах території населеного пункту міста Кременчука загальною площею 703 кв. метри, зареєстрованою в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :08:03:0666.

ТОВ "Приватофіс" надано в оренду ПАТ "КБ "Приватбанк" приміщення загальною площею 290,80 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. Приміщення надано в оренду для банківської діяльності орендаря. Договір оренди від 17.02.2015 № 0295-2- АР (т. 1 а.с. 21-23).

Після того, як ТОВ "Приватофіс" став власником 100 відсотків приміщення договір оренди з ПАТ "КБ "Приватбанк" був переукладений:

01.12.2016 укладено договір оренди приміщення між ТОВ "Приватофис" та ПАТ КБ "Приватбанк" в розмірі 569,00 кв.м. Відповідно до п. 1.4 договору приміщення надається орендареві для використання його у банківській діяльності орендаря. (т. 1 а.с. 107-110)

Після укладення договору купівлі-продажу 49/100 частки адмінбудівлі ФОП Ковальов В.Є. звернувся до міської ради із заявою, в якій просив розірвати договір оренди землі, оскільки він більше не є власником частини будівлі. Згідно рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26.05.2015 "Про припинення права користування земельними ділянками", ФОП Ковальову В.Є. припинено право користування вищезазначеною земельною ділянкою площею 703 кв.м. та вирішено розірвати договір оренди землі, виданий 17.11.2014 (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - 7759362, підстава внесення запису індексний №17349292 від 20.11.2014) за взаємною згодою сторін. (а.с. 37 т. 1).

Після розірвання договору оренди з попереднім землекористувачем Кременчуцька міська рада неодноразово зверталась до відповідача як до власника нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності за кадастровим номером :08:03:0666, з пропозиціями та вимогами оформити у відповідності до вимог закону право користування земельною ділянкою. (а.с. 38-39 т. 1)

Зазначені звернення залишені відповідачем без уваги та реагування.

Не оформлення належним чином відповідачем права користування земельною ділянкою стало підставою для визначення розміру збитків, заподіяних територіальній громаді м. Кременчука.

Так, рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 19.02.2018 № 154 внесені зміни до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 1229 від 07.12.2007 "Про утворення комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства" та викладено : "Положення про організацію роботи комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства в новій редакції"; склад комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства в новій редакції. (т. 1 а.с. 55-60).

Комісією у визначеному складі визначено розмір збитків за користування відповідачем земельною ділянкою без належного оформлення. Акт комісії затверджено рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 17.08.2018 № 1028 (а.с. 47 т. 1 ).

Відповідач повідомлявся про дату та місце засідання комісії та запрошувався на її засідання. Однак, відповідач на засідання комісії не прибув. Відповідачу направлялись листи повідомлення з вимогою добровільно сплатити збитки територіальній громаді м. Кременчук у визначеному розмірі.

Несплата відповідачем збитків територіальній громаді м. Кременчук в добровільному порядку стало підставою для звернення Кременчуцької міської ради до господарського суду з позовом, в якому він просив суд стягнути з відповідача ТОВ "Приватофис" збитки за користування земельною ділянкою без належного оформлення такого користування за період 01.03.2016 по 28.02.2019 у розмірі 407822,30 грн.

Після відкриття провадження до підготовчого засідання у справі позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог (а.с. 79-84 т. 1), в якій просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуте майно грошові кошти у розмірі 407822,30 грн (розраховані в порядку, якому нараховується орендна плата, яку мав би сплатити відповідач у разі належного оформлення права користування земельною ділянкою) на підставі статей 1212-1214 ЦК України.

В ухвалі Господарського суду Полтавської області від 27.06.2019 суд дійшов висновку про те, що заява про уточнення позову за своєю суттю є зміною підстав та предмету позову, тому позов належить розглядати в первісній редакції.

За результатами розгляду позову в редакції первісно поданої позовної заяви від 01.03.2019 Господарським судом Полтавської області ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства про відшкодування збитків.

Доводами апеляційної скарги є: те, що місцевий господарський суд не ставив під сумнів розрахунок заявлених до стягнення позовних вимог. Підставою для відмови у позові зазначено місцевим господарським судом виключно те, що позивачем помилково застосовано до спірних правовідносин правові норми, які регулюють стягнення збитків, а натомість наявні правові підстави для стягнення з відповідача відповідної суми коштів як безпідставно отриманого майна. Однак, апелянт зауважує на тому, що ним в уточненій позовній заяві вірно зазначені норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, однак суд відмовив у розгляді позову з підстав, викладених уточненій позовній заяві. Апелянт погоджується з тим, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення закону щодо стягнення збитків, а повинні бути застосовані норми закону щодо стягнення безпідставно набутого майна, однак вважає, що суд не був позбавлений права та можливості самостійно змінити норму права, яка підлягає застосуванню до заявлених вимог. Крім того, вказує на те, що в первісній позовній заяві також наявні посилання на 1212-1214 ЦК України.

Розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд вважає їх обґрунтованими з урахуванням наступного.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці, договір оренди земельної ділянки, укладений з попереднім співвласником будівлі, розміщеній на спірній земельній ділянці, розірвано.

Отже, договірні відносини щодо користування земельною ділянкою, на якій розміщена будівля, власником якої є відповідач, - відсутні.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою за ТОВ "Приватофис", зокрема укладення відповідних договорів оренди з Кременчуцькою міською радою та державної реєстрації такого права. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Збереження відповідачем грошових коштів, які мали б бути ним сплачені Кременчуцькій міській раді в якості орендної плати, відбулось за рахунок останньої, оскільки саме територіальна громада є власником земельної ділянки. Отже має місце безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів, які мала б отримати рада у разі належно оформлених документів на земельну ділянку.

Відсутність у період з 01.03.2016 по 28.02.2019 укладеного між Кременчуцькою міською радою та ТОВ "Приватофис" договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору виключає договірні зобов`язання. Таким чином спірні правовідносини між сторонами кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні.

Відтак, апеляційний господарський суд вважає, що ТОВ "Приватофис" як власник будівлі, яка розташована на спірній земельній ділянці, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

З урахуванням вищевикладеного апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим та правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми права, які регулюють стягнення збитків.

Натомість, апеляційний господарський суд зазначає, що не можуть бути підставою для відмови у позові лише самі висновки місцевого господарського суду про те, що заявлена до стягнення сума не може вважатись збитками.

Так суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини.

У своїй постанові від 03.04.2019 зі справи № 686/18993/17-ц за позовом про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, заявленим позивачем та розглянутому судами із застосуванням до правовідносин сторін приписів статті 22, глави 82 ("Відшкодування шкоди") Цивільного кодексу України та глави 24 ("Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам") Земельного кодексу України, тобто приписів, які регламентують деліктне зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, Верховний Суд вказав судам, що у спірних правовідносинах немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (збереження майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України)).

Подібні правові висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 по справі № 922/3412/17 (п.п. 63 - 65), від 23.05.2018 по справі № 629/4628/16-ц (п.п.90-94).

Із приписів стаття 237 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що при ухваленні рішення суд вирішує питання про те, яку правову норму належить застосувати до правовідносин сторін.

Отже, посилання позивача як на підставу для задоволення своїх позовних вимог на іншу норму права, ніж та, що регулює спірні правовідносини сторін, само по собі не може бути підставою для відмови у позові, тому наведені вище висновки місцевого господарського суду неправильно покладені в основу судового рішення для відмови у позові.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу судів на приписи статті 237 ГПК України. Так, у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/23070/17 судом касаційної інстанції зазначено, що "при ухвалення рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

При цьому, Касаційний господарський суд зазначає, що господарський суд при ухваленні судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову)".

В постанові від 09.08.2019 у справі № 915/242/17 Верховний Суд зазначив, що "господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору".

Аналогічна правова позиція щодо обов`язку суду надати вірну правову кваліфікацію спірним правовідносинам викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 908/2552/17, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18.

Наведене залишилось поза увагою місцевого господарського суду, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог лише з підстав невірного визначення позивачем підстав обґрунтування позовних вимог.

Апеляційний господарський суд зазначає, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як встановлено місцевим господарським судом, не заперечується сторонами, відповідачем не оформлено належним чином права користування земельною ділянкою, на якій розташовано належне йому нерухоме майно - будівля за адресою : АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 206 Земельного Кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати на земельні ділянки державної та комунальної власності.

Орендна плата на земельні ділянки державної та комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток паїв а також постійних землекористувачів, що визначено підпунктом 14.1.72.статті 14. Отже, відповідно до визначення поняття земельного податку він є платежем, що сплачується власниками земельних ділянок та земельних часток, паїв, а також постійними землекористувачами. Відповідач не є власником і постійним землекористувачем зазначеної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - орендна плата (статті 14.1.72,14.1.73 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем розраховано заявлених до стягнення грошових коштів за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується і сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що до заявлених позовних вимог з урахуванням встановлених фактичних обставин справи підлягають застосуванню положення статей 1212 -1214 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, на якій розташована будівля, яка належить відповідачу на праві власності, сформована, має кадастровий номер :08:003:0666, має чітко визначені межі та площу 703 кв.м.

Розмір доходу відповідача розрахований Кременчуцькою міською радою як розмір плати за користування безпідставно набутим майном (земельною ділянкою комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів) у виді орендної плати за землю в період з 01.03.2016 по 28.02.2019 включно в розмірі 407822,30 грн.

Відповідно до витягу з нормативно грошової документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 22.05.2018 за № 1227/0/212-18 нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 703 кв. м на 2018 рік складає 2303780,21 грн.

При розрахунку заявлених вимог позивачем враховано розмір (площа) земельної ділянки, на якій розташована належна відповідачу на праві власності будівля - 703 кв.м; 10% ставка орендної плати відповідно до рішення КМР від 21.04.2011 "Про внесення змін до рішення міської ради від 23.09.2008 року "Про орендну плату за землю у м. Кременчуці"; понижуючий коефіцієнт до нормативної грошової оцінки згідно рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.02.2016 "Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29.05.2012 "Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 № 94-908 вих12 на рішення Кременчуцької міської ради від 24.11.2009 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області" та кількість днів користування земельною ділянкою у заявленому періоді.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що він відповідає вимогам закону, площа земельної ділянки та кількість днів користування нею зазначені правильно і розрахунок є арифметично правильним.

Судова колегія відхиляє доводи відповідача про те, що єдиним користувачем земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1, на якій розташована будівля, яка належить відповідачу на праві власності, з кадастровим номером :08:003:0666 площею 703 кв.м є ПАТ КБ "Приватбанк" на підставі договору оренди приміщення, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю або споруду та передбачають механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, враховуючи вищенаведене, саме на відповідача покладається обов`язок вчинення відповідних дій щодо оформлення права користування земельною ділянкою та відповідальність за невчинення таких дій.

Тобто те, що відповідач надав право оренди будівлі ПАТ КБ "Приватбанк" не позбавляє його обов`язку оформити право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівля, власником якої є саме ТОВ "Приватофис".

Апеляційний господарський суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що міськрадою необґрунтовано застосовано коефіцієнт "10" "за земельні ділянки передані для експлуатації та обслуговування банківських, фінансових та кредитних установ". На думку відповідача необхідно застосовувати коефіцієнт "5" "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі". Відповідач вважає, що для застосування коефіцієнта "10" потрібно змінити цільове призначення землі.

Апеляційний господарський суд зазначає, що порядок нарахування визначений підпунктами 288.5.1 п. 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, а нормативно грошова оцінка земельної ділянки за вищезазначеною адресою визначена Міськрайонним управлінням у Кременчуцькому районі та м. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Стосовно цільового (функціонального) призначення (використання спірної земельної ділянки, то відповідно до наданого як Кременчуцькою міською радою Полтавської області так і Відповідачем договору оренди, будівля, яка розташована на спірній земельній ділянці передана відповідачем в оренду ПАТ "КБ "Приватбанк", та використовується для банківської діяльності орендаря. Зазначене не заперечується та не спростовано відповідачем. Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів використання спірної земельної ділянки для обслуговування торгівельних кіосків, торгівельних павільйонів, магазинів, кафе.

Плата за землю в розмірі 10% від грошової оцінки землі визначена з урахуванням розмірів річної орендної плати за земельні ділянки комерційного використання (п.3 "за земельні ділянки передані для експлуатації та обслуговування банківських, фінансових та кредитних установ") у м. Кременчуці, які затверджені рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.11.2011 "Про внесення змін до рішення міської ради від 23.09.2008 "Про орендну плату за землю в м. Кременчуці" за фактичне функціональне використання. (копія відповідного рішення знаходиться в матеріалах справи т. 1 а.с. 51-53).

Дійсно, відповідно до наявного в матеріалах справи витягу із технічної документації про нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки вбачається, що цільове призначення землі є "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" (а.с. 69 т. 1)

Однак, попередньому орендарю ФОП Ковальову В.Є спірна земельна ділянка передавалась з цільовим призначенням : "для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку". (п. 16 Договору оренди від 17.11.2014 т. 1 а.с. 27).

Крім того, апеляційний господарський суд звертає увагу на відмінність поняття цільове призначення та використання землі. Цільове призначення землі чітко визначено та воно не змінювалось. Натомість, застосування коефіцієнту для розрахунку розміру плати залежить від мети використання земельної ділянки.

Як встановлено та зазначено вище, на вказаній земельній ділянці розташована будівля, яка передана відповідачем в оренду банківській установі для здійснення банківської діяльності. Тобто, доказів використання будівлі, яка розташована на спірній ділянці в цілях торгівлі відсутні, тому відсутні правові підстави для застосування коефіцієнту розрахунку орендної плати для обслуговування будинків торгівлі, торгівельних кіосків, магазинів, кафе.

Зважаючи на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що відповідачем не спростовано правомірність розрахунку міською радою розміру заявлених до стягнення грошових коштів та застосування відповідного коефіцієнту.

Дослідивши посилання відповідача на те, що позивачем не враховано при здійсненні розрахунку заявлених вимог сплачені ним суми земельного податку, судова колегія зазначає про те, що відповідач вказує, що ним сплачено земельний податок у розмірі 57356,75 грн. на підтвердження цих обставин надано платіжні доручення (а.с. 111-135 т. 1).

Відповідно до наданих платіжних доручень, які перевірені апеляційним господарським судом, відповідачем надано докази сплати земельного податку на суму 43536,26 грн. Інших платіжних доручень, які б підтверджували сплату земельного податку на суму, визначену відповідачем, матеріали справи не містять.

Кременчуцька міська рада Полтавської області у наданих поясненнях (а.с. 94 т. 2) зазначила, що готова зарахувати сплачені кошти за користування земельною ділянкою у вигляді земельного податку.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на підставі статей 1212-1214 ЦК України у розмірі 407822,30 грн (розмір заявлених вимог) - 43536,26 грн (сплачена сума земельного податку за користування земельною ділянкою, докази саме про таку суму містять матеріали справи) = 364286,04 грн.

В задоволенні 43536,26 грн необхідно відмовити, оскільки зазначена сума сплачена відповідачем Кременчуцькій міській раді, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Вищевикладене залишилось поза увагою господарського суду першої інстанції, що призвело до помилкових та необґрунтованих висновків, які покладені в основу оскаржуваного рішення, крім того, місцевим господарським судом не враховано правові позиції Верховного Суду, неповно досліджені обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи судом апеляційної інстанції. Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення часткове апеляційної скарги та про прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог на підставі приписів статті 129 ГПК України судовий збір, сплачений Кременчуцькою міською радою за звернення з позовом та з апеляційною скаргою покладається пропорційно задоволеним вимогам на ТОВ "Приватофис".

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 статті 275, п. п. 1, 4 ч. 1 статті 277, 282-284 ГПК України Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 18.07.2019 у справі № 917/353/19 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "Приватофис" (код юридичної особи 33546549, місцезнаходження : узвіз Крутогірний, б.14, м. Дніпро, Дніпровська область, 49044) на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області (, місцезнаходження: площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область 39600) 364286,04 грн.

Стягнути з ТОВ "Приватофис" (код юридичної особи 33546549, місцезнаходження : узвіз Крутогірний, б.14, м. Дніпро, Дніпровська область, 49044) на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області (, місцезнаходження: площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область 39600) 13660,73 грн судового збору за розгляд справи.

Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.12.2019

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов