ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3202/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради 61045, м. Харків, м-н Конституції, 7, код 04059243
до Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК ТА КО" 61002, м. Харків, вул. Сумська, 70, код 22649344 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОСМО МОЛ" 61002, м. Харків, вул. Сумська, 72, код 38496973
про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки
за участю представників:

позивача - Ворожбянов А.М. (довіреність від 02.01.2019 №08-21/1/2-19)

відповідача - Мица Ю.В. (довіреність від 21.06.2019)

третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Харківської міської ради (позивач) до Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК ТА КО" (відповідач) в якій позивач просить суд:

1. Розірвати договір оренди землі укладений 27.10.2005 між Харківською міською радою та АТ "КОНЦЕРН АВЕК ТА КО" на земельну ділянку площею 2,2500 га (кадастровий № :02:043:0043) по просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ (на теперішній час просп. Ювілейний), 24/88-А у м. Харкові, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в Державному реєстрі земель від 27.10.2005 за №75268/05.

2. Зобов`язати приватне акціонерне товариство "КОНЦЕРН АВЕК ТА КО" (вул. Сумська, 70, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код юридичної особи 22649344) повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради земельну ділянку площею 2,2500 га (кадастровий № :02:043:0043) по просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ (на теперішній час просп. Ювілейний), 24/88-А у м. Харкові з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Також позивач просить стягнути з приватного акціонерного товариства "КОНЦЕРН АВЕК ТА КО" на його користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 842,00 грн.

Ухвалою суду від 04.10.2019 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОСМО МОЛ" та розпочато підготовче провадження.

18.10.2019 до господарського суду Харківської області надійшли клопотання вх. № 25032 від ФОП Бабуджана Андрія Павловича та вх. № 25030 ФОП Бондалєтова А.І. про залучення їх до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 04.11.2019 було відмовлено в залученні до участі у справі вказаних осіб.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву (вх. № 26033 від 29.10.2019), який долучено судом до матеріалів справи.

Позивачем надано відповідь на відзив відповідача (вх. № 26922 від 08.11.2019), яку долучено судом до матеріалів справи.

Відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив (вх. № 28091 від 19.11.2019), які долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 20.11.2019 було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 27.11.2019.

Третя особа правом на участь представника у судовому засіданні не скористалася, подала заяву (вх. № 28734 від 27.11.2019) про розгляд справи без участі її представника.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.11.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Рішенням Харківської міської ради від 06.07.2005 року № 121/05 АТ «КОНЦЕРН АВЕК ТА КО» надано в оренду земельну ділянку загальною (кадастровий номер :02:043:0043) площею 2,2500 га по просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ, 22/88-А для завершення будівництва торговельно - виставочного центру та будівництва торговельно-виставочного центру з гостьовою автостоянкою (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) строком до 01.12.2007 та для подальшої експлуатації цього об`єкту строком до 01.12.2030.

Між Харківською міською радою та АТ «КОНЦЕРН АВЕК ТА КО» 27.10.2005 укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки площею 2,25 га (кадастровий № :02:043:0043) по просп. П`ятдесятиріччя ВЛКСМ (на теперішній час просп. Ювілейний), 24/88-А у м. Харкові строком на період будівництва до 01.12.2007 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01.12.2030 (далі - Договір).

До договору оренди землі від 27.10.2005 № 75268/05 укладена додаткова угода від 30.04.2014 щодо зміни розміру орендної плати.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.08.2019 № 179259524:

право власності на нежитлову будівлю літ. «Е-2» загальною площею 880,2 кв.м. по просп. Ювілейному, 24/88-А з 02.07.2015 зареєстроване за ТОВ «КОСМО МОЛ» на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2015 № 2188;

право власності на нежитлову будівлю літ. «Д-2» загальною площею 1058,8 кв.м. по просп. Ювілейному, 24/88-А з 24.06.2015 зареєстроване за ТОВ «КОСМО МОЛ» на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2015 № 2014;

право власності на нежитлову будівлю літ. «Г-2» загальною площею 1256,2 кв.м. по просп . Ювілейному , 24/ 88-А з 23.11.2016 зареєстроване за ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 26.10.2016 у справі № 922/2984/16;

право власності на нежитлову будівлю літ. «В-2» загальною площею 1528,4 кв.м. по просп . Ювілейному, 24/88-А з 24.11.2016 зареєстроване за ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 26.10.2016 у справі № 922/2984/16;

право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 387,7 кв.м. по просп . Ювілейному, 24/88-А з 10.04.2013 зареєстроване за ТОВ «КОСМО МОЛ» на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2013 № 2043;

право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-2» загальною площею 1800,8 кв.м. по просп. Ювілейному, 24/88-А з 24.06.2015 зареєстроване за ТОВ «КОСМО МОЛ» на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2015 №2016.

Інспекцією протягом 2017-2019 років проведено ряд перевірок стосовно об`єктів будівництва, що розташовані на вказаній вище земельній ділянці, яка перебуває в користування ПРАТ «КОНЦЕРН АВЕК ТА КО».

За результатами проведених перевірок стосовно кожного об`єкту будівництва складено відповідні акти та надано відповідні приписи.

Здійсненими заходами самоврядного контролю встановлено, що на земельній ділянці (кадастровий номер :02:043:0043) по просп. Ювілейному, 24/88-А у м. Харкові площею 2,2500 га розташовані нежитлові будівлі літ. «А-2», «Б-2», «Д-2», «Е-2» право власності на які зареєстроване за TOB «КОСМО МОЛ»; нежитлові будівлі літ. «В-2», «Г-2» право власності на які зареєстроване за ПАТ «Концерн АВЕК та Ко».

Крім того позивач зазначає, що перевіркою встановлено, що на зазначеній ділянці розташовані інші нежитлові будівлі, право власності на які, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно не зареєстроване та які, згідно перевірок Інспекції ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради самочинно побудовані, що є порушенням умов договору оренди землі.

Враховуючи те, що на земельній ділянці розташовані об`єкти самовільного будівництва, що суперечить п. 17 Договору, позивач вважає, що цим порушуються істотні умови Договору.

Таким чином, підставою позову є посилання позивача на порушення відповідачем умов п. 17 спірного договору оренди землі, а саме: здійснення на орендованій земельній ділянці самовільного будівництва. На думку позивача, тим самим відповідач порушив істотну умову спірного договору оренди землі, що дає право позивачу вимагати його розірвання.

Разом з тим, суд вважає, що наведені позивачем у позовній заяві доводи не відповідають дійсним обставинам справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, а саме:

Посилання позивача на те, що здійсненням самовільного будівництва на орендованій земельній ділянці відповідачем порушено істотні умови спірного договору оренди землі, не відповідають приписам ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких істотними умовами договору оренди землі є:

- об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Отже, заборона самовільної забудови земельної ділянки аж ніяк не може розцінюватися як істотна умова договору оренди землі.

Таким чином, якщо вважати, що підставою розірвання договору оренди землі вважати порушення істотних умов договору, як це стверджує позивач, то здійснення самовільної забудови орендованої земельної ділянки не може вважатись таким порушенням і не може вважатись підставою для розірвання відповідного договору оренди землі.

Крім того, позивачем не враховано, що підставою для розірвання договору оренди землі є не порушення істотних умов договору оренди, а істотне порушення умов такого договору, що не одне й те саме.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Разом з тим за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним с таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 й підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 р. у справі № 912/1385/17.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті З ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. На зазначене також вказується у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 912/1385/17.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві не наведено жодних доводів про те, яку саме шкоду завдано позивачу спорудженням будівель, які він вважає самовільним будівництвом, і в чому саме позивач внаслідок такого спорудження позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору. Доказів вказаної шкоди та позбавлення позивача значною мірою правомірних очікувань від виконання договору позивач суду також не надав.

Зазначене є істотним, адже кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Причому у справах про розірвання договорів внаслідок істотного порушення їх умов іншою стороною згідно з частиною 2 статті 651 ЦК України для розірвання договору у разі істотного порушення договору підлягають доведенню обставини завдання однією стороною через істотне порушення договору шкоди другій стороні, внаслідок якої друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі № 924/1032/17).

Навіть у разі доведеності самовільної забудови земельної ділянки сам факт такої забудови не є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, наданою для будівництва, що в подальшому було здійснено самовільно.

Як вказав суд касаційної інстанції (ВГСУ) у постанові від 05.08.2008 р. у справі №7/34пд, перелік підстав для примусового припинення прав на землю передбачений ст.ст.141,143 Земельного кодексу України.

Порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства, передбачений ст. 144 ЗК України. Здійснюючи самовільне будівництво, орендар порушує не вимоги земельного законодавства, а вимоги Закону України «Про планування і забудову територій», який встановлює правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів.

У статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими законами та нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі.

З наведеного слідує, що відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

У спірному договорі оренди землі відсутня така підстава його розірвання як здійснення самовільної забудови орендованої земельної ділянки. Крім цього, відповідач отримав спірну земельну ділянки саме для завершення будівництва та будівництва торговельного виставочного центру з гостьовою автостоянкою. Будівництво (хоча б і самовільне, без відповідного дозволу інспекції архітектурно-будівельного контролю) не тягне за собою негативних наслідків ані для стану земельної ділянки, ані для позивача.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті З ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. На зазначене також вказується у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 912/1385/17.

Вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки, на якій розташовані належні відповідачу (орендарю) об`єкти нерухомості, право власності на які зареєстроване у встановленому порядку, чого не заперечує і сам позивач, ніяк не узгоджується з вимогами справедливості, добросовісності та розумності, що відповідно до положень п. 6 ст. З ЦК України належать до загальних засад цивільного законодавства України.

Фактично вимоги позивача спрямовані на позбавлення відповідача можливості мирно володіти належним йому на праві власності нерухомим майном, що є грубим порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Твердження позивача про те, що станом на дату укладення спірного договору оренди землі земельна ділянка була вільна від забудови не доведені суду належними та допустимими доказами, оскільки, об`єктом нерухомості є завершений об`єкт будівництва, право власності на який зареєстровано у встановленому порядку. Тому цілком зрозуміло, що станом на дату укладення спірного договору на відповідній земельній ділянці не було завершених об`єктів нерухомості. Однак при цьому позивач повністю залишає поза увагою, що земельна ділянка надана відповідачу у тому числі для завершення будівництва торговельно-виставочного центру, тобто суд доходить висновку, що зовсім вільної від забудови спірна земельна ділянка не була.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Тобто підставою для розірвання договору оренди землі є таке істотне порушення його стороною умов такого договору, що визначене як таке не тільки умовами відповідного договору, а й статтями 24, 25 Закону України «Про оренду землі». Водночас, позивачем не надано суду доказів здійснення з боку відповідача порушень, вказаних у статтях 24, 25 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, суд не знаходить будь-яких правових та фактичних підстав для розірвання спірного договору оренди землі на вимогу орендодавця.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Враховуючи відсутність у даній справі підстав для задоволення позову, - судові витрати, згідно з нормою ст.129 ГПК України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 185, ст. ст. 236-239, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Харківської міської ради до Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК ТА КО" відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача - Харківську міську раду.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

УЧАСНИКИ СПРАВИ

Позивач - Харківська міська рада (61045, м. Харків, м-н Конституції, 7, код 04059243).

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК ТА КО" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 70, код 22649344).

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОСМО МОЛ" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 72, код 38496973).

Повне рішення складено "09" грудня 2019 р.

Суддя С.А. Прохоров