Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/704/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Андишули Ю.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до Приватного підприємства "РЕМТЕХБУД",

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 46 531 грн 35 коп.,

у судове засідання учасники справи не з`явилися.

Відповідно до частини 3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк, позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного підприємства "РЕМТЕХБУД" (далі - Підприємство, відповідач-1), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-2) про стягнення заборгованості в сумі 46 531 грн 35 коп., з яких: 14 371 грн 48 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 16 460 грн 54 коп. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 15 699 грн 33 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Підприємством порушено умови кредитного договору, що призвело до виникнення у відповідача-1 перед позивачем заборгованості в сумі 46 531 грн 35 коп., з яких: 14 371 грн 48 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 16 460 грн 54 коп. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 15 699 грн 33 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки ОСОБА_1 поручився за виконання Підприємством умов кредитного договору, Банк просить стягнути заявлену суму боргу солідарно з обох відповідачів на підставі статей 554 та 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 176 ГПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

В даній позовній заяві відповідачем-2 вказана фізична особа, що не є підприємцем, ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, 3 жовтня 2019 року суд звернувся з листом до начальника відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби в Рівненській області Пятака С.М. про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби в Рівненській області про ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

15 жовтня 2019 року від відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби в Рівненській області на адресу суду надійшла інформація (а.с. 46), згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" від 23.09.2019 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 11 листопада 2019 року.

1 листопада 2019 року від відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 01.11.2019 р. вих. № 30 з додатками (а.с. 50-73), в якому останній просить відмовити у задоволенні позову Банку. Зокрема відповідач-1 зазначає, що Банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з Підприємства та ОСОБА_1 93 501 грн 03 коп. заборгованості за кредитом, 3 163 грн 32 коп. заборгованості за відсотками, 10 509 грн 03 коп. заборгованості по комісії та 765 грн 20 коп. пені (справа № 918/69/19). Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.03.2019 р. у справі № 918/69/19 позов задоволено частково, стягнуто у солідарному порядку з відповідачів на користь Банку 93 501 грн 03 коп. заборгованості за кредитом, 3 163 грн 32 коп. заборгованості за відсотками та 765 грн 20 коп. пені, у задоволенні позовних вимог про стягнення 10 509 грн 03 коп. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії відмовлено. Також відповідач-1 зазначає, що на виконання вищезазначеного рішення Господарським судом Рівненської області 15 квітня 2019 року видано наказ, який пред`явлено до виконання. Крім того, відповідач-1 зазначає, що згідно постанови державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Адамчо В.С. (ВП № 59057874), де стягувачем є Банк, а Боржником Підприємство, знято арешт з коштів боржника. оскільки згідно платіжного доручення № 67 від 26 липня 2019 року, заборгованість згідно виконавчого документа перераховано на рахунки стягувача в повному обсязі. Відтак, відповідач-1 зазначає, що Підприємством було погашено борг перед позивачем, чим виконано свої зобов`язання перед Банком. Зокрема відповідач-1 зазначає, що з рішень судів вбачається, що 23.01.2019 р. Банк направив Підприємству та ОСОБА_1 повідомлення від 22.01.2019 р. № 30.1.0.0/2 IGGROKUB11259 з вимогою погасити прострочену заборгованість не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, яка залишена останніми без відповіді та виконання. Відтак, відповідач-1 вважає, що було змінено строк дії договору, а після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються.

11 листопада 2019 року від позивача на електронну адресу суду надійшла заява від 11 листопада 2019 року (а.с. 75), в якій останній просив розгляд справи провести без участі представника Банку.

Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року розгляд справи відкладено на 2 грудня 2019 року.

У судове засідання 2 грудня 2019 року позивач не з`явився, однак 29.11.2019 р. від представника Банку, А.А. Капран, на електронну адресу суду надійшла заява від 29 листопада 2019 року (а.с. 82), в якій останній просив розгляд справи провести без участі представника Банку. Крім того, 2 грудня 2019 року від представника Банку, Чепіга Д.О., на електронну адресу суду надійшло клопотання від 01.12.2019 р. про перенесення судового засідання (а.с. 83).

Відповідач-1 у судове засідання 2 грудня 2019 року також не з`явився, однак 02.12.2019 р. від останнього через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про перенесення розгляду справи (а.с. 84), до якого додано наказ (розпорядження) № 10-к від 28 листопада 2019 року про відрядження (а.с. 85). В даному клопотанні відповідачя-1 зазначає, що у зв`язку із службовим відрядженням у Донецьку область, яке триватиме з 28.11.2019 р. по 06.12.2019 р., ОСОБА_1 . не має об`єктивної можливості прийти на засідання суду з метою захисту своїх порушених прав, у строки встановлені ухвалою суду від 11.11.2019 р. Також зазначає. що ОСОБА_1 не має представника, який мав би право без його присутності та участі прийти на засідання 2 грудня 2019 року. Відтак, відповідач-1 просить визнати поважною причину перенесення розгляду справи та назначити нову дату засідання суду по справі.

За частиною 1 статті 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

При цьому, суд звертає увагу, що застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 7 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

У той же час повторне відкладення розгляду справи може призвести до виходу за межі встановлених чинним ГПК України строків розгляду господарських спорів та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд вважає, що всі необхідні докази для вирішення спору по суті залучено до матеріалів справи. Інших додаткових доказів судом у сторін не витребовувалось, а явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи на іншу дату та можливість її розгляду по суті у судовому засіданні 2 грудня 2019 року.

Крім того, відповідач-2 у судове засідання 2 грудня 2019 року також не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення № 410 (а.с. 80), однак про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач-2 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а неявка останнього не перешкоджає розгляду цієї справи та вирішенню спору по суті, то за висновками суду справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 02.12.2019 р., суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

У судовому засіданні 2 грудня 2019 року судом було прийнято рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

6 липня 2018 року Підприємством (далі - Клієнт) через систему інтернет-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ" (далі - заява, а.с. 20), відповідно до якої підписанням цієї заяви Клієнт приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання послуг "КУБ" (далі - Умови), що розміщені на сайті ПриватБанку pb.ua., та взяв на себе всі зобов`язання, зазначені в цих Умовах та укладає кредитний договір.

В розділі 1 заяви про приєднання сторонами визначено істотні умови кредитного договору:

- вид кредиту: строковий (п. 1.1.);

- розмір кредиту: визначається ПриватБанком, вказується у профайлі Позичальника на сайті kub.pb.ua (п. 1.2.);

- строк кредиту: 12 місяців з дати видачі коштів (п. 1.3.);

- проценти (комісія) за користування кредитом: 2% в місяць від початкового розміру кредиту (п. 1.4.);

- порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів (п. 1.5.);

- у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5 цієї заяви, проценти за користування кредитом становлять 4% в місяць від суми простроченої заборгованості. При цьому сплачується неустойка в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов (п. 1.6.).

Заяву підписано із використанням електронного цифрового підпису: з одного боку Банком (06.07.2018 р.) та з іншого - Підприємством (06.07.2019 р.) (а.с. 21). Крім того, заяву підписано Ковтонюком С.О., як керівником Підприємства.

Отже, підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ", відповідач-1 приєднався і зобов`язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, що фактично складають договір кредиту.

Згідно з п. 3.2.8.1. Умов, Банк за наявності вільних грошових коштів, зобов`язується надати Клієнту строковий "Кредит КУБ" для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ", а також в системі Приват24.

Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом заяви в системі Приват24 або у сервісі "Рaperless" або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.

Відповідно до п. 3.2.8.2 Умов, розмір кредиту, який може бути наданий в рамках послуги, складає від 50 000 до 1 000 000,00 грн.

Пунктом 3.2.8.3.1. Умов встановлено, що надання кредитів у рамках послуги здійснюється на умовах повернення кредиту, що здійснюється щомісяця шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у заяві.

Згідно з п. 3.2.8.3.1.3. Умов, Клієнт доручає Банку щомісячно у строки, зазначені в заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у Банку, на погашення заборгованості за послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі.

Остаточним терміном погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту.

Згідно зі ст. ст. 212, 651 ЦК України при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомленням із зазначенням дати терміну повернення кредиту (Банк здійснює інформування Клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет-клієнт-банк, sms-повідомлення або інших)). При непогашенні заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість за кредитним договором, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, терміном повернення кредиту є дата останнього платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2018 року на виконання умов укладеного договору Банком перераховано Підприємству кредитні кошти в сумі 100 000 грн 00 коп., що підтверджується банківською випискою (а.с. 30).

6 липня 2018 року Банк та ОСОБА_1 уклали договір поруки № POR055 (далі - договір поруки, а.с. 32) із застосуванням електронного цифрового підпису (а.с. 33).

Договором поруки встановлено, що предметом такого є надання поруки відповідачем-2 перед Банком за виконання Приватного підприємства "РЕМТЕХБУД" (далі - боржник) зобов`язань за угодами-приєднання до: 1.1.1. розділу 3.2.8 "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг, далі - "Угода 1", по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно "Угоди 1" - 2,0 % (два) відсотка від суми кредиту щомісяця;

за період користування кредитом згідно з п. п. 3.2.8.5.3. "Угоди 1" - 4,0 % (чотири) відсотки від суми кредиту щомісяця;

б) кредиту в розмірі, що вказаний у Угоді 1.

Якщо під час виконання "Угоди 1" зобов`язання відповідача-1, що забезпечені цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності відповідача-2, відповідач-2 при укладанні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою 1" в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з відповідачем-2 не потрібні.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки, відповідач-2 відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за "Угодою 1" в тому ж розмірі, що і відповідач-1 за первісним позовом, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту відповідач-2 за первісним позовом відповідає перед Банком всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

У випадку невиконання Товариством зобов`язань за "Угодою 1", Підприємство та ОСОБА_1 відповідають перед Банком, як солідарні боржники (п. 1.5. Договору поруки).

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі укладених Кредитного договору та Договору поруки в силу статті 11 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України, порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 2. ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 555 ЦК України, у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 25 березня 2019 року у справі № 918/69/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Приватного підприємства "Ремтехбуд", фізичної особи ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 107 938 грн 58 коп. за укладеним між сторонами спору Договором позов задоволено частково, стягнуто у солідарному порядку з Приватного підприємства "Ремтехбуд" та ОСОБА_1 93 501 грн 03 коп. заборгованості по кредиту, 3 163 грн 32 коп. заборгованості за відсотками та 765 грн 20 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення 10 509 грн 03 коп. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії відмовлено.

Крім того, як встановлено судом, заборгованість за вищевказаним рішенням згідно платіжного доручення № 67 від 26.07.2019 р. перерахована на рахунки Банку в повному розмірі, що підтверджується постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Адамчо В.С. при примусовому виконанні наказу № 918/69/19 від 15.04.2019 р. (а.с. 72).

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 встановлено наступне:

"Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.".

У постанові Великої Палати у справі № 310/11534/13-ц від 04.07.2018 р. викладено правову позицію про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Верховний Суд у постанові № 175/4753/15-ц від 06.02.2019 р. зазначив, що статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог Банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.

Таким чином оскільки сума основної заборгованості відповідача за Договором б/н від 06.07.2018 р. в розмірі 107 938 грн 58 коп. стягнена відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 25 березня 2019 року у справі № 918/69/19 та приймаючи до уваги вищевказані правові висновки Верховного Суду, позовні вимоги про стягнення з відповідачів 14 371 грн 48 коп. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 16 460 грн 54 коп. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 15 699 грн 33 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Приватного підприємства "РЕМТЕХБУД", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 46 531 грн 35 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати згідно статті 129 ГПК України залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 178, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 9 грудня 2019 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 5 примірників:

1 - до справи;

2-3 - позивачу рекомендованим (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд 1-Д; 49027, м. Дніпро, а/с 1800);

4 - відповідачу-1 рекомендованим ( АДРЕСА_1 );

5 - відповідачу-2 рекомендованим ( АДРЕСА_1 ).