УХВАЛА

м. Київ

25.11.2019Справа № 910/16295/19

Суддя Привалов А.І., розглянувши

позовну заяву Державного підприємства "Держвуглепостач"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 136 524 417,33 грн

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Держвуглепостач» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центенерго» про стягнення 136 524 417,33 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Як вбачається з позовної заяви, остання не містить відомостей, передбачених пунктом 8 частини 3 статті 162 ГПК України.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання до господарського суду даного позову, позивач має сплатити судовий збір у розмірі 672 350,00 грн.

Водночас, посилаючись на статтю 8 Закону України "Про судовий збір", позивач просить суд звільнити від сплати судового збору за подання до Господарського суду міста Києва даної позовної заяви.

Як на підставу для відстрочення сплати судового збору позивач посилається на важкий фінансовий стан, який зумовлений збитковістю вугільної галузі та наявністю заборгованості державних вугледобувних підприємств перед позивачем, на підтвердження чого надав Звіт про фінансові результати підприємства за 9 місяців 2019 року, копію Балансу на 30.09.2019, а також рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про опис майна у податкову заставу, довідку АБ «Укргазбанк» про відсутність коштів, виписку по рахунку у Філії Головного управління АТ «Ощадбанк» у м. Києві, акти звіряння взаємних розрахунків, підписані з боржниками позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір", суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, за змістом наведеної норми, відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду.

Водночас, у господарському процесі вимоги статті 8 Закону України "Про судовий збір" можна застосувати лише до позивача - фізичної особи, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Однак, позивач є юридичною особою, тому у відповідності до частини другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" господарський суд не може звільнити останнього від сплати судового збору.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в ухвалі від 03.07.2018 у справі №906/437/16.

При цьому, судова практика, на яку йдеться посилання у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, також стосується спорів фізичних осіб та не пов`язана з діяльністю юридичних осіб, які здійснюють господарську діяльність і за своєю статутною діяльністю мають на меті отримання прибутку.

Крім того, до клопотання додано виписку по рахунку у Філії Головного управління АТ «Ощадбанк» у м. Києві, з якої вбачається про наявність станом на 18.11.2019 коштів у сумі 25 208,54 грн, які могли бути використані для сплати судового збору.

Також, суд звертає увагу позивача на можливість звернення до суду з вимогами які можуть бути обмежені певною сумою заборгованості, за розгляд якої можливо сплатити судовий збір.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, що свідчить про те, що позивачі під час подання позову є рівними та на них покладається обов`язок щодо сплати судового збору за розгляд у суді позовних заяв.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в ГПК України, обов`язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами, у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання Державного підприємства "Держвуглепостач» про звільнення від сплати судового збору.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам господарського процесуального законодавства, суддя вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 164, 172, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державному підприємству «Держвуглепостач» у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

2. Залишити позовну заяву Державного підприємства "Держвуглепостач» залишити без руху.

3. Встановити Державному підприємству «Держвуглепостач» строк на усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали.

4. Встановити Державному підприємству «Держвуглепостач» усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- оригіналу платіжного документа про сплату судового збору у розмірі 672 350,00 грн;

- письмової заяви із виконанням приписів пункту 8 частини 3 статті 162 ГПК України.

5. Роз`яснити Державному підприємству «Держвуглепостач», що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (частина 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

6. Ухвала набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Привалов