СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа № 922/1852/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Пушай В.І., суддя Чернота Л.Ф.

секретар судового засідання Казакова О.В.

за участю представників сторін:

позивача, Верхацький І.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС №6888/10 від 05.09.2018 р.; довіреність №14-193 від 17.05.19 р., представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України";

відповідача, Сивак А.Ю., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1359 від 14.11.2005р.; довіреність б/н від 10.01.18 р., представник ПАТ "Харківська ТЕЦ-5";розглянувши у відкритому судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. № 3170 Х/3) та апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки (вх. 3171 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.19 (повний текст складено 27.09.19, суддя Калініченко Н.В.) у справі № 922/1852/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки,

про стягнення коштів у розмірі 44 998 757,79 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Акціонерне товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Харківська Тец-5", про стягнення: 21 340 984,35 грн. пені, 2 484 009,29 грн. 3% річних, 8 010 553,42 грн. інфляційних втрат та 13 163 210,73 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.09.2019 у справі № 922/1852/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у розмірі 2 484 009,29 грн., 8 010 553,42 грн. інфляційних втрат та 157 418,44 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2019 у справі № 922/1852/19 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 21 340 984,35 грн. та 7% штрафу в розмірі 13 163 210,73 грн. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити. Відшкодувати за рахунок відповідача понесені НАК "Нафтогаз України" судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

Апеляційна скарга позивача мотивована посилання на неправильне застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», враховуючи, що зобов`язання відповідача перед позивачем по оплаті поставлених в 2017 році обсягів природного газу мають поточний характер, а АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є поточним кредитором.

Відповідач також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить переглянути в апеляційному порядку та скасувати на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2019 у справі № 922/1852/19 в частині стягнення з ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь НАК "Нафтогаз України" 42 780,38 грн. інфляційних втрат.

Апеляційна скарга відповідача мотивована невірним застосуванням ст. 625 ЦК України та «Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін», затверджених наказом Держстату України від 01.07.2013 № 190, при розрахунку індексу інфляції, оскільки дані індексу споживчих цін наводяться з одним десятковим знаком після коми

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2019 у справі № 922/1852/19 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Білецька А.М., суддя Чернота Л.Ф., суддя Пушай В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5". Об`єднано в одне провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.19 у справі № 922/1852/19. Встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України.

29.10.2019 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з доводами апеляційної скарги позивача не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2019 у справі № 922/1852/19 в частині відмови у стягненні з ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 21340984,35 грн. пені, 13163210,73 грн. штрафу - залишити без змін.

В судовому засіданні 26.11.2019 сторони підтвердили свої позиції у справі.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 28 квітня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та приватним акціонерним товариством " Харківська ТЕЦ-5" (далі - споживач) укладено договір постачання природного газу № 1011/17-ЕЕ (далі - договір) (з урахуванням додаткової угоди № 1 до договору).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити цей газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору, він у безспірному порядку повинен оплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем передано у власність відповідача природний газ за період травень-червень 2017 року на загальну суму 188 045 867,52 грн., у тому числі у травні 2017 року на суму 100 494 186,24 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі природного газу від 31 травня 2017 року, та у червні 2017 року на суму 87 551 681,28 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі природного газу від 30 червня 2017 року. Акти приймання-передачі природного газу від 31 травня 2017 року та 30 червня 2017 року підписані уповноваженими особами та скріплені печатками у відповідності до вимог законодавства України.

Однак, оплату за отриманий природний газ Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" здійснювало з порушенням строків, узгоджених сторонами у договорі.

В зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати за договором, позивачем нараховані відповідачу пеня в розмірі 21 340 984,35 грн. та штраф у розмірі 13 163 210,73 грн., а також 3% річних у розмірі 2 484 009,29 грн., 8 010 553,42 грн. інфляційних втрат.

Приймаючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив з встановленого факту порушеннчя відповідачем умов договору постачання природного газу № 1011/17-ЕЕ від 28.04.2017 в частині здійснення своєчасних розрахунків за спожитий природний газ, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення нарахованих на суму простроченого виконанням зобов`язання 3 % річних в розмірі 2 484 009,29 грн. та інфляційних втрат в розмірі 8 010 553,42 грн. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача пені в розмірі 21 340 984,35 грн. та штрафу в розмірі 13 163 210,73 грн., нарахованих в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2002 у справі № Б-23/75-02.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Так, між сторонами у справі виникли правовідносини з договору купівлі-продажу природного газу № 1011/17-ЕЕ від 28 квітня 2017 року.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правові вимоги позивача про стягнення з відповідача 21 340 984,35 грн. пені, 2 484 009,29 грн. 3% річних, 8 010 553,42 грн. інфляційних втрат та 13 163 210,73 грн. штрафу, нарахованих за порушення відповідачем умов договору в частині несвоєчасної оплати спожитого природного газу за період з червня 2017 року по січень 2018 року.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано, що на виконання умов договору позивачем передано у власність відповідача природний газ за період травень-червень 2017 року на загальну суму 188 045 867,52 грн., у тому числі у травні 2017 року на суму 100 494 186,24 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі природного газу від 31 травня 2017 року, та у червні 2017 року на суму 87 551 681,28 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі природного газу від 30 червня 2017 року. Суд зазначає, що акти приймання-передачі природного газу від 31 травня 2017 року та 30 червня 2017 року підписані уповноваженими особами та скріплені печатками у відповідності до вимог законодавства України.

Проте, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору. Зазначені обставини не заперечувалися відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного провадження.

Статтями 611 Цивільного кодексу України та 230 Господарського кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 8.2 укладеного сторонами договору визначено, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Разом з цим господарським судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2002 порушено провадження у справі № Б-23/75-02 про банкрутство Державного підприємства "Харківська ТЕЦ-5" () та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. В процесі розгляду справи про банкрутство назва боржника змінювалася.

19.01.2013 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 4212-VI від 22.12.2011.

Пунктом 1-1 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Оскільки справу про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" порушено до набрання чинності змін, внесених Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI та постанову про визнання боржника банкрутом на час прийняття оскаржених судових рішень не прийнято, застосуванню підлягає попередня редакція Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Згідно зі статтею 1 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до пункту 4 статті 12 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на не нараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи із змісту Закону про банкрутство боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.12.2012 у справі № 5/34-09, від 12.03.2013 у справі № 29/5005/16170/2011, від 01.10.2013 у справі № 28/5005/3240/2012 та постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 26/48/09-910/2433/16).

Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.04.2011 у справі № Б-23/75-02 роз`яснено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який був введений ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2002, заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню), заборонено застосовувати інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) та заборонено стягнення на підставі виконавчих документів, як за тими вимогами (виконавчими документами), які виникли (були видані) до моменту введення мораторію так і за тими вимогами (виконавчими документами), які виникли (були видані) після введення мораторію, за винятком вимог передбачених у частині 6 статті 12 Закону про банкрутство.

Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин справи, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені в розмірі 21 340 984,35 грн. та штрафу в розмірі 13 163 210,73 грн. за неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань, які нараховані під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, оскільки неустойка (штраф, пеня) за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони закону, незалежно від часу її виникнення.

При вирішенні даного господарського спору судом апеляційної інстанції враховані висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 07.11.2019 у справі № 922/2781/18 з аналогічних правовідносин.

В зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги позивача про неправильне застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення про відмову в частині стягнення 21 340 984,35 грн. пені та 13 163 210,73 грн. штрафу.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 484 009,29 грн. 3% річних, 8 010 553,42 грн. інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 484 009,29 грн., оскільки зазначені вимоги відповідають обставинам справи, обґрунтовані нормами матеріального права та підтверджені розрахунком позивача.

Враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з цим, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не враховано п. 7 "Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін", затверджених наказом Державної статистики України від 01.07.2013 року № 190, згідно яких у публікаціях та офіційних повідомленнях дані щодо індексів споживчих цін наводяться з одним десятковим знаком після коми.

Також, відповідно до листа Верховного суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 року № 62-97р., п. 7 "Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін", затверджених наказом Державної статистики України від 01.07.2013 року № 190, в розрахунках, у публікаціях та офіційних повідомленнях дані щодо індексів споживчих цін наводяться з одним десятковим знаком після коми.

Однак, вказані положення позивачем не враховано при розрахунку суми інфляційних втрат, а судом першої інстанції не звернуто належної уваги на доводи відповідача з цього приводу, які були викладені у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, дослідивши наданий ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" розрахунок сум, на які збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем безпідставно нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 42 780,38 грн., тому позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 7 967 773,04 грн.

Колегія суддів при цьому звертає увагу, що правильність висновків господарського суду щодо застосування індексу споживчих цін з одним десятковим знаком після коми при визначенні інфляційних втрат підтверджена судом касаційної інстанції у справі № 922/1986/16.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, оскільки обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі в обґрунтування викладеної позиції, доведені належним чином.

Отже, рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.19 у справі № 922/1852/19 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 42 780,38 грн. інфляційних втрат підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про вдмову в задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення 42 780,38 грн. інфляційних втрат відмовити.

Враховуючи, що даною постановою апеляційна скарга відповідача задоволена, а в позовних вимогах позивача частково відмовлено, колегія суддів вважає за необхідно судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більше як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі

Згідно ч. 2 ст. 114 ГПК України розумним є строк, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Отже, беззаперечною є вимога про необхідність дотримання розумного для кожного окремого випадку процесуального строку розгляду справи.

У судовому засіданні 26.11.2019 після виходу колегії суддів з нарадчої кімнати головуючий оголосив вступну та резолютивну частини постанови, а також судом оголошено, що повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи. Однак, у зв`язку з перебуванням судді Білецької А.М. на лікарняному з 02.12.2019 року по 04.12.2019 року включно, повний текст постанови складено та підписано 05 грудня 2019 року.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 255, 269, 270, 271, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.19 у справі № 922/1852/19 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.19 у справі № 922/1852/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.19 у справі № 922/1852/19 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 42 780,38 грн. інфляційних втрат скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення 42 780,38 грн. інфляційних втрат відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, с. Подвірки, ідентифікаційний код 05471230) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 156 788,77 грн. судового збору при зверненні з позовною заявою.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, с. Подвірки, ідентифікаційний код 05471230) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.12.2019.

Головуючий суддя А.М. Білецька

Суддя В.І. Пушай

Суддя Л.Ф. Чернота