РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.11.2019Справа № 910/13773/19

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Салекс Абсолют"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд"
простягнення 4898613,71 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаШульгін Г.Л., довіреність №783 від 30.09.2019;
від відповідачаДирул Ю.В., довіреність від 17.10.2019;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Салекс Абсолют" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" 4898613,71 грн, з яких: 4684017,55 грн основного боргу, 184300,24 грн пені та 30295,92 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №2508 від 01.06.2012 в частині здійснення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/13773/19; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 12.11.2019; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

30.10.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначив про повну оплату Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" суми основного боргу у розмірі 4684017,55 грн, просив суд в цій частині провадження у справі закрити, а у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та 3% річних відмовити повністю.

12.11.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача у відзиві на позов, заперечив.

У підготовчому засіданні 12.11.2019 було оголошено перерву до 28.11.2019; встановлено відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив до 20.11.2019.

20.11.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній просив суд провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4684017,55 грн закрити, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та 3% річних відмовити повністю. Крім того відповідач зазначив, що позивач має право повернути судовий збір з Державного бюджету України, а отже підстави для покладення судового збору на відповідача, на його думку, відсутні.

У підготовчому засідання 28.11.2019 представники сторін подали заяву у порядку ч.6 ст.183 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи №910/13773/19 по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2019 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2019 проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити, а в частині стягнення суми основного боргу провадження у справі закрити.

В судовому засіданні 28.11.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Салекс Абсолют" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (покупець) було укладено договір поставки №2508 (договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар ТМ "Повна Чаша" відповідно до умов договору, у відповідності до замовлення, супровідної документації і прийнятих сторонами змін і доповнень до договору, що є невід`ємною частиною даного договору (п.1.1).

Відповідно до п.2.3 договору постачальник зобов`язується здійснювати поставку партій товару на умовах DDP Інкотермс 2000 (якщо інше не передбачено додатковою угодою сторін) за адресою та в строк, вказані в замовленні, а у випадку відсутності вказаного строку в замовленні, згідно "Графіку замовлення, доставки і приймання товару" (додаток №4).

Передача товару постачальником та його приймання покупцем за найменуванням, кількістю (вагою), якістю і ціною проводиться на підставі товарної накладної далі і тільки відповідно до погодженого сторонами замовлення. Покупець приймає товар в асортименті, кількості, якості і за цінами, зазначеним у погодженому сторонами замовленні (п.2.10 договору).

Ціна на товар визначається на підставі калькуляції на товар (додаток №8), що є невід`ємною частиною даного договору. У погоджену сторонами ціну товару входять усі витрати, що несе постачальник на виготовлення та поставку товару. Підтвердження асортименту та цін товару здійснюється шляхом підписання сторонами специфікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною даного договору. Ціна товару міститься у товарно-транспортних накладних, які надаються постачальником покупцю разом із партією товару. Ціна договору складається з вартості поставленого та прийнятого покупцем товару згідно відповідних накладних за цим договором (п.3.1 договору).

Згідно п.3.3 договору датою приймання партії товару вважається дата підписання відповідної накладної уповноваженим представником покупця. Днем здійснення платежу вважається день у який сума, що підлягає оплаті, списується з банківського рахунка покупця на рахунок постачальника.

Оплата за товар проводиться протягом 30 календарних днів з дати поставки товару за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п.3.4 договору. В разі, коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день. В першу чергу погашається вартість отриманого товару, в другу чергу - всі інші платежі, передбачені договором (п.3.5 договору).

Відповідно до п.7.2 договору у випадку порушення термінів оплати товарів, передбачених цим договором, покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку в розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2012, а в частині зобов`язань, що залишились не виконаними на вказану дату - до повного виконання таких зобов`язань сторонами (п.11.1 договору).

В подальшому, до договору поставки №2508 від 01.06.2012 сторонами вносились зміни шляхом підписання додаткових угод до нього.

07.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Салекс Абсолют" (постачальник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (первісний покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" (новий покупець, відповідач) було укладено договір про заміну сторони в зобов`язанні за договором поставки №2508 від 01.06.2012 (договір про заміну сторони), відповідно до умов якого первісний покупець відступає новому покупцю свої права та обов`язки по договору поставки №2508 від 01.06.2012 (надалі іменується - договір поставки), що укладений між первісним покупцем і постачальником. Копія договору поставки є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1) (п.1).

За цим договором з моменту набрання ним чинності новий покупець одержує право (замість первісного покупця) вимагати від постачальника належного виконання його обов`язків щодо поставки товару та належного виконання інших обов`язків, передбачених договором поставки та стає зобов`язаним перед постачальником здійснити замість первісного покупця обов`язки останнього щодо належної сплати за товар, обов`язки по сплаті якого не виконані на дату підписання цього договору та приймає на себе в повному обсязі всі інші права та обов`язки покупця, що обумовлені договором поставки (п.2 договору про заміну сторони).

Цей договір набирає чинності 17.11.2016 та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п.7 договору про заміну сторони).

Відповідно до додаткових угод від 19.12.2017 та від 20.03.2019 сторонами було продовжено строк дії договору поставки №2508 від 01.06.2012 до 31.03.2018 та 30.06.2019 відповідно.

Додатковою угодою від 01.03.2019 контрагентами внесено зміни до п.3.5 договору та погоджено, що оплата за товар здійснюється протягом 40 календарних днів від дати поставки товару (дати поставки/дати реалізації товару покупцем) за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п.п.3.4 даного договору. Якщо постачальник виконав вимоги п.п.3.4 даного договору пізніше 10-денного строку, термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання постачальником всіх умов п.п.3.4 даного договору. В разі, коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день. В першу чергу погашається вартість отриманого товару, в другу чергу - всі інші платежі, передбачені договором.

На виконання умов укладеного між контрагентами договору позивачем було поставлено, а представниками відповідача за довіреностями прийнято товар на загальну суму 4873639,69 грн, що підтверджується накладними №298 від 14.04.2019 на суму 260917,63 грн, №304 від 18.04.2019 на суму 108532,22 грн, №305 від 18.04.2019 на суму 199172,16 грн, №309 від 19.04.2019 на суму 229517,57 грн, №369 від 11.05.2019 на суму 460510,27 грн, №394 від 18.05.2019 на суму 354170,30 грн, №415 від 23.05.2019 на суму 191227,39 грн, №414 від 23.05.2019 на суму 116287,49 грн, №428 від 27.05.2019 на суму 31021,06 грн, №429 від 27.05.2019 на суму 503884,80 грн, №438 від 29.05.2019 на суму 31021,06 грн, №437 від 29.05.2019 на суму 116287,49 грн, №452 від 31.05.2019 на суму 288526,46 грн, №454 від 31.05.2019 на суму 14414,40 грн, №453 від 31.05.2019 на суму 50388,48 грн, №493 від 21.06.2019 на суму 257660,64 грн, №514 від 27.06.2019 на суму 227235,46 грн, №515 від 27.06.2019 на суму 75931,78 грн, №521 від 28.06.2019 на суму 211243,39 грн, №537 від 03.07.2019 на суму 197133,70 грн, №539 від 03.07.2019 на суму 554273,28 грн, №542 від 05.07.2019 на суму 117573,12 грн, №543 від 05.07.2019 на суму 69670,08 грн, №556 від 11.07.2019 на суму 68522,98 грн та №557 від 11.07.2017 на суму 138516,48 грн та відповідними товарно-транспортними накладними у справі.

Як зазначив позивач, в рахунок оплати товару за вказаними накладними відповідачем станом на 30.09.2019 було сплачено лише 189622,14 грн по накладній №298 від 14.04.2019.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого позивачем товару у визначений договором строк, внаслідок чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу, 3% річних та пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а провадження у справі №910/13773/19 в частині стягнення основної заборгованості підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов`язок щодо передачі відповідачу товару, загальна вартість якого склала 4873639,69 грн виконав належним чином, однак відповідач, всупереч п.3.5 укладеного між контрагентами правочину, за поставлений позивачем товар у строки, погоджені між сторонами, не сплатив, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" станом на 30.09.2019 виникла заборгованість на суму 4684017,55 грн.

Під час розгляду справи №910/13773/19, відповідачем надано суду докази оплати суми основного боргу у розмірі 4684017,55 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №5473000 від 09.10.2019 на суму 1000000,00 грн, №5475775 від 10.10.2019 на суму 1000000,00 грн, №5477833 від 11.10.2019 на суму 1000000,00 грн, №5503710 від 25.10.2019 на суму 1684017,55 грн. Суму основного боргу за договором було сплачено Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" вже після звернення позивача з позовом до суду (01.10.2019 - підтверджується накладною відділення зв`язку на конверті про направлення позову до Господарського суду міста Києва).

Пунктом 2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем грошових коштів в загальному розмірі 4684017,55 грн після звернення позивача до суду з вказаним позовом, суд погоджується із позицією відповідача щодо наявності підстав для закриття провадження у справі №910/13773/19 в частині стягнення основної заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами в цій частині.

Щодо решти вимог позивача, а саме стягнення з відповідача пені та 3% річних, суд зазначає наступне.

У п.3.5 договору сторони погодили, що оплата за товар здійснюється протягом 40 календарних днів від дати поставки товару (дати поставки/дати реалізації товару покупцем) за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п.п.3.4 даного договору. Якщо постачальник виконав вимоги п.п.3.4 даного договору пізніше 10-денного строку, термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання постачальником всіх умов п.п.3.4 даного договору. В разі, коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день. В першу чергу погашається вартість отриманого товару, в другу чергу - всі інші платежі, передбачені договором.

Як стверджує позивач, з урахуванням умов наведених вище положень договору та чинного законодавства України, відповідач повинен був оплатити товар, поставлений за накладними №298 від 14.04.2019 на суму 260917,63 грн у строк до 24.05.2019, №304 від 18.04.2019 на суму 108532,22 грн у строк до 28.05.2019, №305 від 18.04.2019 на суму 199172,16 грн у строк до 28.05.2019, №309 від 19.04.2019 на суму 229517,57 грн у строк до 29.05.2019, №369 від 11.05.2019 на суму 460510,27 грн у строк до 20.06.2019, №394 від 18.05.2019 на суму 354170,30 грн у строк до 27.06.2019, №415 від 23.05.2019 на суму 191227,39 грн у строк до 02.07.2019, №414 від 23.05.2019 на суму 116287,49 грн у строк до 02.07.2019, №428 від 27.05.2019 на суму 31021,06 грн у строк до 08.07.2019, №429 від 27.05.2019 на суму 503884,80 грн у строк до 08.07.2019, №438 від 29.05.2019 на суму 31021,06 грн у строк до 08.07.2019, №437 від 29.05.2019 на суму 116287,49 грн у строк до 08.07.2019, №452 від 31.05.2019 на суму 288526,46 грн у строк до 10.07.2019, №454 від 31.05.2019 на суму 14414,40 грн у строк до 10.07.2019, №453 від 31.05.2019 на суму 50388,48 грн у строк до 10.07.2019, №493 від 21.06.2019 на суму 257660,64 грн у строк до 31.07.2019, №514 від 27.06.2019 на суму 227235,46 грн у строк до 06.08.2019, №515 від 27.06.2019 на суму 75931,78 грн у строк до 06.08.2019, №521 від 28.06.2019 на суму 211243,39 грн у строк до 07.08.2019, №537 від 03.07.2019 на суму 197133,70 грн у строк до 12.08.2019, №539 від 03.07.2019 на суму 554273,28 грн у строк до 12.08.2019, №542 від 05.07.2019 на суму 117573,12 грн у строк до 14.08.2019, №543 від 05.07.2019 на суму 69670,08 грн у строк до 14.08.2019, №556 від 11.07.2019 на суму 68522,98 грн у строк до 20.08.2019 та №557 від 11.07.2017 на суму 138516,48 грн у строк до 20.08.2019 включно.

Відповідно до ч.1 ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Приписами ст.253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 5 ст.254 Цивільного кодексу України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За висновками суду, з урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства України та умов договору визначені позивачем строки оплати товару за переліченими накладними є вірними. Відповідачем даних тверджень у відзиві на позов не спростовано.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, за товар поставлений за наведеними накладними товар відповідач сплатив після звернення позивача до суду з розглядуваним позовом, тобто з прострочкою платежу.

За прострочення виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних на суму 30295,92 грн та пеню у розмірі 184300,24 грн за загальний період прострочки з 25.05.2019 по 30.09.2019.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару, поставленого позивачем за договором на суму 4684017,55 грн, то вимоги останнього про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" 3% річних є законними та обґрунтованими.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, який наведений позивачем у позовній заяві, дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в сумі 30295,92 грн за загальний період прострочки з 25.05.2019 по 30.09.2019.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 184300,24 грн за загальний період прострочки з 25.05.2019 по 30.09.2019, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом п.7.2 договору передбачено, що у випадку порушення термінів оплати товарів, передбачених цим договором, покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку в розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку за договором зі сплати за поставлений товар не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у 0,05% від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За розрахунком позивача, який перевірено судом та з яким суд погоджується, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня на суму 184300,24 грн за загальний період прострочки з 25.05.2019 по 30.09.2019.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Салекс Абсолют" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" підлягають задоволенню частково, а провадження у справі №910/13773/19 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 4684017,55 грн підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Згідно положень ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що сплата заявленої до стягнення суми основного боргу здійснена відповідачем вже після звернення позивача з відповідним позовом до суду, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 231, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" (02090, м.Київ, вул.Бутлерова, будинок 1, ідентифікаційний код 40720198) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Салекс Абсолют" (39627, Полтавська обл., місто Кременчук, проспект Л.Українки, будинок 144, ідентифікаційний код 36345921) 184300 (сто вісімдесят чотири тисячі триста) грн. 24 коп. пені, 3% річних у розмірі 30295 (тридцять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн 92 коп. та судовий збір у розмірі 73479 (сімдесят три тисячі чотириста сімдесят дев`ять) грн 21 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Провадження у справі №910/13773/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Салекс Абсолют" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 4684017,55 грн - закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 09.12.2019

Суддя Ю.М. Смирнова