СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа № 4/5014/2168/2012

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників сторін:

від скаржника ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія": Тарутя З.О., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 17.01.2019 серії ПТ №2563) - на підставі довіреності від 07.02.2019 №1014;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», м. Київ,

на ухвалу Господарського суду Луганської області від 03.10.2019 (суддя Шеліхіна Р.М.), постановлену в приміщенні Господарського суду Луганської області в м.Харкові,

у справі №4/5014/2168/2012,

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», м.Київ в особі Луганської дирекції, м. Луганськ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Вербицького Юрія Михайловича, м.Старобільськ, Луганська область,

про стягнення 296687,50грн,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03.10.2019 у справі №4/5014/2168/2012 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в дохід Державного бюджету в особі Державної судової адміністрації України штраф за зловживання процесуальними правами у розмірі 19210,00грн (т.4, а.с. 164-165).

Ухвала місцевого господарського суду із посиланням на ст. ст. 74, 132, 135 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зловживає процесуальними правами. Зокрема, місцевий господарський суд зазначив, що заява про заміну стягувача у справі подається до суду в десятий раз. Також суд вказав, що заявник звертається до суду з тим самим пакетом документів, який не містить доказів для правомірної заміни судом сторони у справі. В попередніх заявах у даній справі, які вже розглянуті господарським судом, неодноразово суд зобов`язував заявника надати перелік певних документів на підтвердження вказаних вище обставин. Крім того, ухвалою від 23.09.2019 суд залишив заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у цій справі без розгляду у зв`язку із зловживанням заявником своїми процесуальними правами, що є також підставою для стягнення штрафу в дохід державного бюджету.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з ухвалою місцевого господарського суду не погодилось та 17.10.2019 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 03.10.2019 у справі №4/5014/2168/2012.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що Господарський процесуальний кодекс України не містить чіткого переліку документів та додатків, які необхідно надати до заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а надані до суду документи, на думку заявника, належним чином засвідчені та є достатніми для встановлення факту правонаступництва. Також скаржник вважає, що Господарським судом Луганської області порушено принцип процесуальної рівності учасників процесу, адже оскаржувана ухвала постановлена 03.10.2019, тобто не під час судового розгляду та без виклику сторін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 03.10.2019 у справі №4/5014/2168/2012 з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Інші учасники судового процесу належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, проте не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні (т.4, а.с.213-215).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про час та місце засідання суду, а також те, що явка учасників справи не була визнана судом обов`язковою та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 10.09.2012 у справі №4/5014/2168/2012 позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Вербицького Ю. М. на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Луганської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитом в сумі 258558,14грн; заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в сумі 35994,30грн; пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 467,08грн; пеню на несвоєчасне погашення процентів в сумі 1667,98 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 5933,75грн (т.1,а.с.20-26).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.08.2018 залишено без задоволення заяву ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про заміну стягувача у справі №4/5014/2164/2012 (т.1,а.с.53,54). При цьому суд, зокрема, зазначив, що заявник не надав до суду в повному обсязі документів, які передбачені договором для переходу прав до нового кредитора і які б підтверджували фактичне виконання договору цесії.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 07.09.2018 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" від 06.08.2018 №43221 про заміну сторони у справі №4/5014/2168/2012 у зв`язку з недоведеністю підстав для здійснення заміни сторони (т.1,а.с.135-137).

Ухвалою місцевого господарського суду від 01.10.2018 у цій справі втретє відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" від 11.09.2018 №41095 про заміну сторони у справі №4/5014/2168/2012 у зв`язку з недоведеністю факту переходу права вимоги за договором відступлення права вимоги від 17.06.2016 №265/ФК-16 (т.1,а.с.202-204).

Також ухвалами Господарського суду Луганської області від 15.03.2019 та від 28.05.2019 у цій справі відмовлено у задоволенні заяв ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" від 22.02.2019 №49144 та від 26.05.2019 №50307 про заміну сторони у справі №4/5014/2168/2012, відповідно, з аналогічних підстав (т.2,а.с.44-46, 113,114).

Ухвалою місцевого господарського суду від 11.06.2019 у цій справі повернуто без розгляду заяву ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" від 03.06.2019 №50709 про заміну сторони виконавчого провадження (т.2, а.с.122-124).

25.06.2019 ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" вчергове звернулося до місцевого господарського суду з заявою про заміну стягувача (т.3,а.с.2-39).

Ухвалою суду першої інстанції від 25.06.2019 у цій справі визначений перелік документів, який має надати, зокрема, ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" для розгляду його заяви про заміну стягувача (т.3,а.с.53,54).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 04.07.2019 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" від 03.06.2019 про заміну стягувача у справі №4/5014/2168/2012 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія". При цьому суд зазначив, що сторонами не виконані вимоги суду, у зв`язку з чим суд не може надати правової оцінки договорам, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк», а також між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія". Суд зазначив, що заявником вкотре не доведено суду безспірності переходу права вимоги (т.3,а.с.70-73).

Ухвалою місцевого господарського суду від 05.08.2019 також відмовлено ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" у задоволенні заяви від 23.07.2019 №52410 про заміну стягувача (т.4,а.с.41,42).

У серпні 2019 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" вдев`яте звернулось до місцевого господарського суду з заявою про заміну стягувача, яка ухвалою суду від 20.08.2019 прийнята до розгляду; призначена до розгляду в судовому засіданні. При цьому вказаною ухвалою визначено перелік документів, який має надати заявник, позивач та ПАТ «Вектор Банк» (т.4,а.с.89-91).

Ухвалою місцевого господарського суду від 27.08.2019 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про заміну стягувача у справі №4/5014/2168/2012 (т.4,а.с.94-101).

11.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" в десятий раз звернулось до Господарського суду Луганської області із заявою від 29.08.2019 №29/482 про заміну стягувача, в якій просило замінити ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (т.4, а.с. 109-143).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 23.09.2019 у цій справі заяву ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" від 29.08.2019 №429/482 про заміну стягувача у справі №4/5014/2168/2012 залишено без розгляду з тих підстав, що заявник неодноразово звертався до господарського суду із заявами у цій справі, в яких просив замінити стягувача та які ґрунтувались на одних і тих самих договорах відступлення права вимоги від 17.06.2016 №114/21 та №265/ФК-16, та в задоволенні яких було відмовлено. Заявник звернувся до суду з тим самим пакетом документів, який не містить належних доказів виконання договорів про відступлення права вимоги, при цьому господарський суд при розгляді попередніх заяв неодноразово зобов`язував заявника надати перелік певних документів на підтвердження обставин наявності підстав для заміни стягувача. Керуючись п.1 ч.2 ст.43 ГПК України (зловживання процесуальними правами), суд залишив заяву ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" без розгляду (т.4, а.с. 146-149).

03.10.2019 місцевим господарським судом прийнято оскаржувану ухвалу з підстав, зазначених вище (т.4, а.с. 164-165).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини 2 статті 334 ГПК України заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Вимогами Закону України "Про судовий збір" не визначений розмір судового збору за подання до господарського суду заяв про заміну сторони у справі. А також вимогами Господарського процесуального кодексу України не встановлено будь-яких обмежень щодо звернення з заявою про заміну сторони, у тому числі щодо строку звернення з відповідно заявою.

Проте, слід враховувати, що право подання заяви, у тому числі на заміну сторони як будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Так, господарське процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Частинами 1, 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого судового рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок учасників судового процесу - це належна поведінка в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Норми процесуального права побудовані на чіткій позиції дисциплінованості як суду, так і учасників справи. Дане покладено в основу засад господарського судочинства з метою спрощення судового розгляду справи, скорочення судового розгляду, а також розвитку поваги в учасників справи один до одного, так і до суду. Крім того, означена концепція направлена на уникнення можливості сторонам зловживання наданими їм процесуальними правами.

Відповідно до статті 131 Господарського процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 135 ГПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що десятиразове звернення ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» з заявами про заміну сторони стягувача, які за своєю суттю мають однаковий змість і обґрунтуванні однаковими доказами, а також неодноразове невиконання заявником вимог суду щодо витребуваних судом доказів на підтвердження наявності підстав для заміни сторони, свідчить про зловживання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» своїми процесуальними правами, зважаючи на відсутність законодавчо встановленого строку на подання таких заяв та відсутність законодавчого обмеження у кількості раз звернення однієї особи з відповідними, ідентичними за своїм змістом заявами, й відсутності необхідності сплати судового збору за розгляд заяви про заміну сторони.

З огляду на вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає правомірним накладення судом першої інстанції на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» штрафу в розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за зловживання процесуальними правами.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про порушення місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення принципу процесуальної рівності учасників процесу, з огляду на таке.

Відповідно до статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], заява № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

При прийнятті оскаржуваної ухвали учасники судового процесу перебували у рівних умовах та кожному з них не було надано жодної переваги. При цьому оскаржуваною ухвалою застосовано заходи процесуального примусу задля недопущення зловживання ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" своїми процесуальними правами, які полягають у його десятиразовому зверненні до суду з ідентичними заявами про заміну стягувача без надання необхідних доказів, про які неодноразово наголошував суд першої інстанції в ухвалах, якими витребовував ці докази, що свідчить про неповагу заявника до суду.

ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", зважаючи на відсутність процесуальних перешкод у поданні заяв про заміну сторони невизначену кількість разів та відсутність у ГПК України присічного строку для звернення з відповідними заявами, користуючись тим, що вимогами Закону України «Про судовий збір» не передбачена сплата судового збору за подання відповідних заяв, що свідчить про відсутність фінансового тягаря для заявника при зверненні з відповідними заявами про заміну сторони, зловживає своїм правом, звертаючись у десятий раз з заявою, яка ґрунтується на одних і тих самих обставинах і доказах, оскільки суд першої інстанції неодноразово визначав, які докази необхідно надати, однак заявник їх не надавав.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогами процесуального кодексу не встановлено обов`язку суду викликати сторін в судове засідання для застосування заходів процесуального примусу до будь-якого учасника судового процесу. При постановленні ухвали від 23.09.2019 у даній справі про залишення без розгляду заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 29.08.2019 №29/482 місцевий господарський суд дійшов висновку про зловживання заявником своїми процесуальними правами. Вказана ухвала не оскаржена ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в апеляційному порядку, що свідчить про погодження останнього з висновками суду першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 43 ГПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що місцевий господарський суд встановивши зловживання ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" своїми процесуальними правами з метою недопущення аналогічних дій в подальшому, у відповідності до вимог частини 4 статті 43 ГПК України застосував заходи процесуального примусу, направлені на припинення зловживання заявником своїми процесуальними правами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки оскаржувана ухвала постановлена 03.10.2019, тобто не під час судового розгляду, але це призвело до прийняття неправильного судового рішення та відповідно до частин 2,3 статті 277 ГПК України не є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята з встановленням всіх фактичних обставин справи, при цьому порушення судом норм процесуального права не призвело до прийняття неправильного судового рішення, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді ухвали господарського суду Луганської області та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, ухвалу господарського суду Луганської області від 03.10.2019 слід залишити без змін.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, 276, 281, 282 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Луганської області від 03.10.2019 у справі № 4/5014/2168/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складений 03.12.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна