ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2019 р. Справа № 910/8629/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП"

на рішення господарського суду міста Києва від 09.09.2019 р. (повний текст складено 09.09.2019 р.)

у справі № 910/8629/19 (суддя - Гумега О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні"

до товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП"

про стягнення 71 470,34 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП" про стягнення 71 470,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на надання відповідачу транспортно-експедиторських послуг на підставі гарантійного листа № 1009/2018-4 від 11.09.2018 р., які згідно акту надання послуг № 271 від 30.09.2017 р. прийняті ним без заперечень, проте оплачені не в повному обсязі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.09.2019 р. у справі № 910/8629/19 позов задоволено повністю: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" 71 470,34 грн. заборгованості та 1 921,00 грн. судового збору.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу в розмірі 71 470,34 грн. за надані позивачем послуги підтверджується належними доказами, і відповідачем документально не спростована.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Умотивовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач вказував, що між сторонами виникли правовідносини з доручення, які регулюються главою 68 Цивільного кодексу України, оскільки було визначено винагороду позивача за вчинення відшкодування вартості послуг перевізнику з перевезення вантажів територією України та міжнародного перевезення. Водночас, з огляду на ненадання позивачем доказів підтвердження понесених ним витрат (виправдних документів) в несплаченій відповідачем частині, судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2019 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Cмірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 р. відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

16.10.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 р. призначено справу до розгляду на 28.11.2019 р.

У судовому засіданні 28.11.2019 р. представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.09.2018 р. товариство з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП" (відповідач) звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" (позивач) з гарантійним листом № 1009/2018-4, відповідно до якого відповідач гарантував оплату залізничного тарифу, а також інших витрат, які будуть понесені позивачем при здійсненні митного оформлення залізничних вантажних вагонів товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП" на станції Купянськ-Сорт.

На підставі зазначеного гарантійного листа позивачем надано транспортно-експедиторські послуги на загальну суму 142 770,76 грн., а саме: 71 845,20 грн. відшкодування вартості послуг з перевезення вантажів територією України; 67 986,00 грн. відшкодування вартості послуг з міжнародного перевезення вантажів; 2 939,56 грн. винагорода експедитора, що підтверджується актом надання послуг № 271 від 30.09.2018 р., який підписаний сторонами без зауважень.

Додаток до вказаного акту містить: дату документів; номери документів; номери вагонів; найменування станції відправлення; найменування станції призначення - Купянськ-Сортировочний; вантаж; вагу вантажу; ставку; вартість на суму 142 770,76 грн.

Вказаний додаток до акту виконаних робіт (наданих послуг) № 271 від 30.09.2018 р. підписаний експедитором - товариством з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" та клієнтом - товариством з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП", а також скріплений печатками товариств.

Відповідач на підставі виставленого позивачем рахунку № 304 від 18.09.2018 р. здійснив оплату за надані позивачем послуги в розмірі 71 300,42 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача № 7609 від 18.09.2018 р.

04.06.2019 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 192 про сплату решти боргу у розмірі 71 470,34 грн. протягом трьох днів з моменту її отримання. Вказана вимога отримана відповідачем - 07.06.2019 р.

Предметом спору у даній справі є право позивача на отримання повної вартості за надані транспортно-експедиторські послуги, які прийняті відповідачем.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За умовами ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частинами 1, 2 ст. 642 Цивільного кодексу України визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами виникли зобов`язання, предметом яких є оплатне виконання позивачем відшкодування вартості послуг з перевезення відповідачем вантажів (оплата залізничного тарифу), а також інших його витрат (митні платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Наданий позивачем акт надання послуг № 271 від 30.09.2018 р. та додаток до нього на загальну суму 142 770,76 грн., які підписані сторонами без заперечень у сукупності з гарантійним листом відповідача, свідчать про виникнення у відповідача грошових зобов`язань, що спростовують його твердження про недоведеність позивачем вимог позову.

Борг у розмірі 71 470,34 грн. на момент розгляду спору господарським судом відповідачем не сплачено та документально не спростовано, тож висновки суду першої інстанції про задоволення позову є вірними, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОТРАНС ГРУП" на рішення господарського суду міста Києва від 09.09.2019 р. у справі № 910/8629/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 09.09.2019 р. у справі № 910/8629/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8629/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.12.2019 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова