ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1587/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Савченко А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Тислюк Л.В. за довіреністю від 09.08.2019р.;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „РЗК „Південний" до комунального підприємства „Білгород-Дністровськводоканал" про визнання договору укладеним, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „РЗК „Південний" (далі по тексту - ТОВ „РЗК „Південний") звернулось до господарського суду із позовною заявою до комунального підприємства „Білгород-Дністровськводоканал" (далі по тексту - КП „Білгород-Дністровськводоканал") про визнання укладеною додаткової угоди від 15.01.2018р. про зміну договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р. Позовні вимоги обґрунтовані фактом повідомлення відповідачем про припинення надання послуг водовідведення з підстав відсутності укладеного між позивачем та відповідачем договору на водопостачання та водовідведення.

Ухвалою від 12.07.2019р., залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019р. по даній справі, судом було задоволено заяву ТОВ „РЗК „Південний" про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони КП „Білгород-Дністровськводоканал" вчиняти дії щодо обмеження водовідведення та водопостачання ТОВ „РЗК „Південний" від системи водопостачання та водовідведення за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106, та за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 1, а також обмежувати в наданні послуг з централізованого водопостачання та водовідведення до набрання судовим рішенням у справі про визнання договору укладеним законної сили.

КП „Білгород-Дністровськводоканал" не скористалось наданим законом правом на участь свого представника у судовому процесі. При цьому, у поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, відповідачем було наголошено, що оригінал договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р., а також додаткова угода до нього у відповідача відсутня, оскільки такий договір між сторонами не укладався. Крім того, КП „Білгород-Дністровськводоканал" зауважено, що договір підписаний від імені відповідача особою, яка не була наділена повноваженнями на його підписання. За твердженням відповідача, надані позивачем докази не можуть вважатись належним чином засвідченими, оскільки не містять дати засвідчення копії документів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

22.02.2016р. між КП „Білгород-Дністровськводоканал" та ТОВ „РЗК „Південний" (Абонент) було укладено договір на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого КП „Білгород-Дністровськводоканал" зобов`язується надавати послуги з подачі питної води на об`єкти Абонента та прийом стоків, відповідно до місця розташування об`єктів (додаток №1). Послуги водопостачання та водовідведення надаються в межах нормативів якості за ДСан ПиН 2.2.4-171-10 „вода питна" та в межах показників якості, встановлених для Абонента „Правилами прийому стічних вод". Абонент, в свою чергу, зобов`язується своєчасно сплачувати надані йому послуги водопостачання та водовідведення, експлуатувати та утримувати водопровідні та каналізаційні прилади та пристрої на них у належному технічному стані відповідно до Правил, наведених в п. 2.1 цього договору, а також чинного законодавства України.

Згідно з п. 2.4 договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р. КП „Білгород-Дністровськводоканал" зобов`язаний надавати Абоненту воду згідно графіка, затвердженого міськводоканалом, довести до Абонента до відома про припинення подачі питаної води та обмеження прийомів стоків не менше, ніж за добу до відключення у зв`язку з проведенням планового ремонту водопровідно-каналізаційних мереж. КП „Білгород-Дністровськводоканал" має право тимчасово припинити (обмежити) подачу води та прийом стоків без попередження з урахуванням ст. 23 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання" та Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України".

Положеннями п. 2.5.10 договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р. Абонент зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі оплачувати послуги водопостачання та водовідведення у тому числі платежі за перевищення ліміту водоспоживання.

Умовам и п. 5.2 договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р. передбачено, що договір набуває чинності з 22.02.2016р. та діє до 21.02.2019р. Договір вважається продовженим на наступний рік, якщо до кінця місяця після закінчення терміну його дії жодна із сторін не заявить про зміни або зупинення його дії.

Додатком №1 до договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р. визначено дислокацію об`єктів Абонента, а саме: передбачено, що КП „Білгород-Дністровськводоканал" надає послуги водопостачання та водовідведення на об`єкт відповідача (рибоконсервний завод), який розташований за адресою: м. Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106, та вул. Маршала Бірюзова, 1.

15.01.2018р. між КП „Білгород-Дністровськводоканал" та ТОВ „РЗК „Південний" (Абонент) було укладено додаткову угоду до договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р., відповідно до умов якої сторони дійшли згоди викласти п. 5.2 у новій редакції, якою визначено, що договір набуває чинності з 22.02.2016р. та діє до 14.01.2021р. Договір вважається продовженим на наступний термін, якщо до кінця місяця після закінчення терміну його дії жодна із сторін не заявить про зміни або зупинення його дії.

Крім того, в матеріалах справи міститься додаткова угода від 15.01.2018р. про внесення змін до договору на обробку господарсько-побутових стоків №24 від 22.02.2016р. Проте, як було вказано позивачем під час розгляду судом даної справи, ТОВ „РЗК „Південний" було помилково додано до позовної заяви вказану додаткову угоду, у зв`язку з чим позивач просив визнати укладеною саме додаткову угоду від 15.01.2018р. до договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р.

Листом №146 від 20.03.2019р. КП „Білгород-Дністровськводоканал" було повідомлено позивача про тимчасове припинення надання послуг водопостачання за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106 та за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 1 з 25.03.2019р. з 9:00 год. до укладення відповідного договору. Крім того, листом №145 від 20.03.2019р. КП „Білгород-Дністровськводоканал" було повідомлено позивача про припинення надання послуг водовідведення за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106, з 25.03.2019р. з 9:00 год. до укладання відповідного договору про надання послуг водовідведення.

ТОВ „РЗК „Південний" на підтвердження факту належного виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р. в частині оплати вартості наданих відповідачем послуг було надано суду відповідні копії платіжних доручень /а. с. 25-33, 46, 48-51/. Крім того, ТОВ „РЗК „Південний" було надано суду виставлені відповідачем рахунки-фактури на оплату наданих послуг протягом періоду з 29.12.2017р. по 11.06.2019р. /а. с. 67-85/.

26.04.2019р. ТОВ „РЗК „Південний" було складено акт, з якого вбачається, що 11.04.2019р. відбулось часткове відключення від водовідведення виробничих потужностей по вул. Ізмаїльська, 106; 26.04.2019р. відбулось повне відключення від водовідведення вказаного об`єкту.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до КП „Білгород-Дністровськводоканал", ТОВ „РЗК „Південний" було наголошено, що сторонами було досягнуто всіх істотних умов щодо договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, який станом на момент звернення позивача до суду є чинним, а, отже, обов`язковим для виконання відповідачем. Проте, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором та додатковою угодою до нього відповідач відмовляється надавати позивачеві послуги водопостачання та водовідведення, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даними позовними вимогами.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

При цьому, особа, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту, повинна дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. пособами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 4 ст. 203, п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості в силу приписів з ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України.

Частиною 1 ст. 630 ЦК України визначено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Частиною 3 статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7 ст.179 ГК укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 181 ГК України встановлений загальний порядок укладення договорів, якою визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Приписами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Варто зауважити, що предметом спору по даній справі є позовні вимоги ТОВ „РЗК „Південний" про визнання укладеною додаткової угоди від 15.01.2018р. до договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р., яка була підписана як позивачем так і відповідачем. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку, що сторонами в належній формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов, а, отже, додаткова угода 15.01.2018р. до договору №23 від 22.02.2016р. є укладеною та обов`язковою для виконання сторонами.

Способи захист цивільних прав, як зазначалось вище по тексту рішення, визначені ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. При цьому, вказаними положеннями чинного законодавства не передбачено такого способу захисту порушеного права як визнання договору укладеним. Позиція господарського суду з цього питання відповідає висновкам, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. по справі №338/180/17.

Згідно з ч. 2 ст. 5 ГПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до абзацом 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З огляду на вищенаведене приписи чинного законодавства суд зазначає, що для вирішення питання про застосування способу захисту, який не передбачено законом, позивач повинен довести суду, що закон не визначає ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду. Проте, з поданої ТОВ „РЗК „Південний" до суду позовної заяви не вбачається виникнення обставин для застосування судом обраного позивачем способу захисту.

Господарський суд зауважує, що з огляду на фактичні обставини справи, обраний позивачем спосіб захисту не матиме наслідком захист прав позивача в частині відмови відповідача виконувати прийняті на себе за договором зобов`язання, оскільки резолютивна частина рішення не передбачатиме вжиття заходів примусового виконання судового рішення. Крім того, суд зазначає, що як приписами ст. 16 ЦК України, так і приписами ст. 20 ГК України визначено ефективні способи захисту прав ТОВ „РЗК „Південний", що дозволяє суду дійти висновку про відсутність правових підстав для застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Підсумовуючи вищенаведене, приймаючи до уваги обрання позивачем способу порушеного права, який не передбачений приписами чинного законодавства, враховуючи недоведеність ТОВ „РЗК „Південний" суду існування обставин для застосування судом обраного позивачем способу захисту, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ТОВ „РЗК „Південний" позовних вимог до КП „Білгород-Дністровськводоканал" про визнання додаткової угоди від 15.01.2018р. до договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р. укладеною.

При цьому, господарським судом критично оцінюються доводи КП „Білгород-Дністровськводоканал", яким у відзиві на позовну заяву було наголошено про підписання договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р. не уповноваженою особою, оскільки будь-яких доказів на підтвердження відсутності у головного інженера повноважень на підписання договору від імені КП „Білгород-Дністровськводоканал", як і правомірності використання головним інженером печатки підприємства, відповідачем суду надано не було.

Крім того, як зазначалось вище по тексту рішення, КП „Білгород-Дністровськводоканал" із посиланням на приписи ст. 91 ГПК України, якою визначено, що докази подаються до суду в оригіналі або належним чином засвідчених копіях, було наголошено, що надані позивачем копії документів не є належним чином засвідченими. Господарський суд відхиляє вказані доводи КП „Білгород-Дністровськводоканал", оскільки, відповідачем не було поставлено під сумнів відповідність наданих позивачем копій документів їх оригіналам. Таким чином, господарським судом із дотриманням вимог процесуального законодавства було враховані надані ТОВ „РЗК „Південний" копії документів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні заявленого товариством з обмеженою відповідальністю „РЗК „Південний" до комунального підприємства „Білгород-Дністровськводоканал" позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди від 15.01.2018р. про зміну договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016р.

Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Судові витрати зі сплати судового збору розподіляються судом відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 145, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 12.07.2019р. по справі №916/1587/19.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.12.2019р.

Суддя С.П. Желєзна