ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019м. ДніпроСправа № 904/3583/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е., за участю секретаря судового засідання Найдьонової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ", м. Полтава

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 1 772 371,77 грн., з яких: заборгованість у сумі 1652070,48 грн., пеня у сумі 82 603,53 грн., 3 % річних у сумі 9540,10 грн., інфляційні збитки у сумі 28 157,66 грн. (за договором поставки № 7119-ПУ-УМТС-Т від 08.10.2018)

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ", м. Полтава

про розтлумачення пункту 4.7 Договору № 7119-ПУ-УМТС-Т від 08.10.2018 р.

Представники:

від позивача за первісним позовом: Крайз О.І. представник на підставі ордеру адвокат

від відповідача за первісним позовом: Скиба О.С. представник на підставі ордеру адвокат

вільний слухач ОСОБА_1

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 772 371,77 грн., з яких: заборгованість у сумі 1 652 070,48 грн., пеня у сумі 82 603,53 грн., 3 % річних у сумі 9540,10 грн., інфляційні збитки у сумі 28 157,66 грн. (за договором поставки № 7119-ПУ-УМТС-Т від 08.10.2018).

Короткий зміст позовних вимог та узагальнення доводів позову.

08.10.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 7119-ПУ-УМТС-Т.

Відповідно до Специфікації від 08.10.2018 до Договору позивач зобов`язався поставити продукцію, а саме мило туалетне 75 г. П/ЕТ УП у кількості 11 250 шт., мило банне 200 г П/ЕТ УП у кількості 2 015 шт., мило туалетне банне 200Г П/ЕТ УП у кількості 6 960 шт. на загальну суму 105 370,50 грн. в строк до 30.10.2018.

Позивач поставив продукцію в строк, який встановлений у Специфікації від 08.10.2018 до Договору, що підтверджується видатковою накладною № 1 від 25.10.2018.

18.01.2019 відповідачем було сплачено грошові кошти у сумі 105 678,00 грн. за поставлену продукцію.

26.12.2018 сторонами було укладено Специфікацію до Договору, відповідно до якої позивач зобов`язався поставити продукцію, а саме мило банне 200 г. П/ЕТ УП у кількості 3 540 шт.; мило туалетне 75 г. П/ЕТ УП у кількості 138 078 шт., мило туалетне банне 200 г. П/УТ УП у кількості 1 000 039 шт.; мило банне 100 гр. П/ЕТ УП у кількості 4 660 шт.; мило туалетне 5х70Г П/ЕТ УП у кількості 632 шт. на загальну суму 1 268 362,98 грн. у строк до 31.01.2019.

Позивач належним чином виконав зобов`язання та поставив продукцію згідно Специфікації від 26.12.2018 на загальну суму 1 268 362,98 грн. у встановлений строк, що підтверджується видатковими накладними № 98 від 22.01.2019 та № 99 від 22.01.2019.

20.03.2019 між сторонами було укладено Специфікацію до Договору, відповідно до якої позивач зобов`язався поставити продукцію, а саме мило туалетне 75 г П/ЕТ УП у кількості 121 798 шт., мило банне 100 гр. П/ЕТ УП у кількості 3 594 шт., мило туалетне 5х70Г П/ЕТ УП у кількості 252 шт. на загальну суму 383 149,20 грн. у строк до 20.04.2019.

Позивач належним чином виконав зобов`язання та поставив продукцію згідно Специфікації від 20.03.2019 на загальну суму 383 149,20 грн. у встановлений строк, що підтверджується видатковою накладною № 788 від 18.04.2019.

Проте, відповідачем не сплачено грошові кошти за поставлену продукцію у розмірі 1 652 070,48 грн. за вказаними специфікаціями.

11.05.2019 позивачем було направлено відповідачу Претензію про сплату заборгованості за Договором, проте відповіді на неї позивач не отримав.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач нарахував пеню у розмірі 82 603,53 грн., інфляційні збитки у розмірі 28 157.66 грн., 3 % річних у розмірі 9 540.10 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03.09.2019.

02.09.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Короткій зміст відзиву та узагальнення його доводів.

Відповідач вказує, що згідно пункту 4.7 Договору датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

В доданих до позовної заяви видаткових накладних № 99, 98, 788, 1 не міститься дати вказаної представником покупця.

Для розрахунку суми позову позивач використав не дату, яка повинна бути зазначена представником покупця, а дату видаткової накладної (реквізитів документу), що не передбачено умовами Договору.

У зв`язку з чим, на думку відповідача, позивачем невірно обраховано період для неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до умов Договору, сторони визначили, що календарною датою початку строку на виконання грошового зобов`язання - буде дата, вказана представником Покупця на видатковій накладній.

У разі відсутності такої дати, на думку відповідача, неможливо визначити певний період в часі, у відповідності до статті 251 Цивільного кодексу України, а отже і стверджувати, що відповідач не виконав зобов`язання у строк, вказаний в Договорі.

На думку відповідача, це означає, що сторони визначили, що календарною датою початку строку на виконання грошового зобов`язання буде дата, вказана представником Покупця на видатковій накладній.

Виходячи з пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку дата видаткової накладної є обов`язковим реквізитом, а не дата здійснення господарської операції з поставки продукції.

Згідно змісту позовної заяви, Позивач вважає, що датою поставки є дата товаросупроводжувального документу - видаткових накладних, а не дата вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником.

Відповідач вказує, що по іншому розуміє умови Договору та вважає, що дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату, оскільки видаткові накладні не підтверджені особистим підписом та датою саме представником Постачальника в момент передачі Продукції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 відкладено підготовче судове засідання на 10.10.2019 о 12:00 год.

09.09.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Короткий зміст відповіді та узагальнення її доводів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що відповідно до пункту 4.7. Договору датою поставки визначається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивачем невірно обраховано період для неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат.

Більш того, Відповідач заперечує щодо розміру витрат на правову допомогу з підстав їх нереальності та нерозумності.

Позивач вказує, що усі видаткові накладні, а саме № 1 від 25.10.2018, № 98 від 22.01.2019, № 99 від 22.01.2019, № 788 від 18.04.2019 на поставлений товар були підписані представником відповідача у день складання цих видаткових накладних.

Одночасно, позивач зазначає, що представник відповідача підписав товарно-транспорті накладні на товар № Р98 від 22.01.2019; № Р99 від 22.01.2019, № р788 від 18.04.2019 чим підтвердив отримання товару в обсягах і в дати вказані у товарно-транспортних накладних, які збігаються із датою видаткових накладних.

Отже, Товар за Договором поставлено відповідачу та отримано останнім. Така поставка Товару відбулася у строки обумовлені в Договорі, і такі строки підтверджуються первинними документами, а саме видатковими накладними.

Крім того, сам відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заперечує щодо факту поставки товару, а лише вказує на начебто відсутність підстав для настання строку на його оплату.

Позивач також, відхиляє аргументи Відповідача, що дата видаткової накладної є лише її реквізитом, а не датою здійснення господарської операції.

Так, позивач вказує, що дійсно відповідно до пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку серед обов`язкових реквізитів первинних документів є дата їх складення.

Натомість, первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, не можуть складатися в будь-який час до чи після проведення господарської операції.

Згідно із пунктом 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до пункту 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Таким чином, можна зробити висновок, що дата вказана у видаткових накладних є не просто реквізитом документу, а датою його складання та датою проведення господарської операції, що підтверджує факт отримання товару за договором та виконання обов`язків із поставки з боку позивача.

10.09.2019 представником відповідача до суду подано зустрічну позовну заяву про розтлумачення пункту 4.7 Договору № 7119-ПУ-УМТС-Т від 08.10.2018.

Короткий зміст зустрічної позовної заяви та узагальнення її доводів.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що згідно пункту 4.7 Договору датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Для розрахунку суми позову відповідач за зустрічним позовом використав не дату поставки, яка повинна бути зазначена представником покупця у видаткові накладній, а саме дату видаткової накладної (реквізитів документу), що не передбачено умовами Договору.

У зв`язку з чим, на думку позивача за зустрічним позовом, відповідачем за зустрічним позовом невірно обраховано період для неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до умов Договору, сторони визначили, що календарною датою початку строку на виконання грошового зобов`язання - буде дата, вказана представником Покупця на видатковій накладній.

У разі відсутності такої дати, на думку позивача за зустрічним позовом, неможливо визначити певний період в часі, у відповідності до статті 251 Цивільного кодексу України, а отже і стверджувати, що відповідач не виконав зобов`язання у строк, вказаний в Договорі.

Відносно умов Договору, це означає, що сторони визначили, що календарною датою початку строку на виконання грошового зобов`язання буде дата, вказана представником Покупця на видатковій накладній.

Виходячи з пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку дата видаткової накладної є обов`язковим реквізитом, а не датою здійснення господарської операції з поставки продукції.

Відповідач за зустрічним позовом вважає, що згідно змісту позовної заяви, датою поставки є дата товаросупроводжувального документу - видаткових накладних, а не дата вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що по іншому розуміє умови Договору та вважає, що дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату, оскільки не підтверджена особистим підписом та датою, вказаними саме представником Постачальника в момент передачі Продукції.

У зв`язку з чим, на думку позивача за зустрічним позовом, між сторонами виник спір, який пов`язаний з різним тлумаченням пункту 4.7. Договору відносно встановлення дати поставки продукції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2019 прийнято зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом. Розгляд зустрічного позову призначено разом з первісним у підготовчому засіданні на 10.10.2019.

10.10.2019 від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

Короткий зміст відзиву на зустрічну позовну заяву та узагальнення його доводів.

Відповідач за зустрічним позовом вважає, що позивач за зустрічним позовом не надає доказів існування між сторонами спору щодо тлумачення змісту Договору під час укладання або виконання договору.

Проте, відповідач за зустрічним позовом вказує, що між сторонами існує спір щодо виконання зобов`язань із оплати за поставлений Товар.

Крім того, на думку відповідача за зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом фактично просить суд ухвалити рішення щодо перекладу тексту правочину, що не передбачено умовами Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, відповідач за зустрічним позовом зазначає, що позивач за зустрічним позовом самостійно склав умови Договору, які на його ж думку мають неоднозначне тлумачення, а тому саме позивач за зустрічним позовом повинен нести відповідні ризики невірного тлумачення.

10.10.2019 в підготовче судове засідання з`явились повноважні представники позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче судове засідання на 05.11.2019.

30.10.2019 від відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

Короткій зміст відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву та узагальнення її доводів.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Здійснюючи оцінку умов пункту 4.7 Договору та виходячи з буквального значення слів і понять даного пункту, Позивач за зустрічним позовом вважає, що строк розрахунку за отриману Продукцію не пов`язаний з датою видаткової накладної, а пов`язаний з датою, вказаною саме представником постачальника в момент передачі продукції.

Саме тому, Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовною заявою про тлумачення умов Договору, виходячи із буквального значення слів та виразів, а у випадку неясності встановити буквальне значення умов спірного пункту Договору.

Твердження Відповідача за зустрічним позовом про те, що Позивач за зустрічним позовом «просить ухвалити рішення щодо фактичного перекладу тексту Договору з російської на українську мову» не відповідає суті поданого зустрічного позову.

Твердження Відповідача за зустрічним позовом про те, що «Договір є типовим для Позивача за зустрічним позовом... і можливості щодо внесення змін не було» не відповідає дійсності, оскільки Договір не є «типовим», ні за визначенням, ні за процедурою укладення.

Враховуючи все вищевикладене, Позивач за зустрічним позовом підтримує поданий ним зустрічний позов в повному обсязі.

01.11.2019 від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 28.11.2019.

В судове засідання 28.11.2019 з`явились повноважні представники сторін.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.11.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.11.2019, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу, який міститься у справі, окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТАДИЦІЇ" (позивач за первісним позовом, за договором - Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (відповідач за первісним позовом, за договором - Покупець) укладено договір поставки №7119-ПУ-УМТС-Т від 08.10.2018 (далі - Договір).

Предметом договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору. (пункт 1.1. Договору).

Ціна та порядок розрахунків. Ціна на поставлену постачальником продукція встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до договору. (пункт 2.1. Договору).

Пунктом 5.4. договору визначено, що розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, які передбачені розділом 4 цього Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Строк дії договору. Цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання сторонами своїх зобов`язань, термін дії договору встановлюється до 31.12.2019 включно. (пункт 8.1. Договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

А силу вимог статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір поставки №7119-ПУ-УМТС-Т від 08.10.2018 є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач за первісним позовом передав відповідачу за первісним позовом товар, що підтверджується:

- видатковою накладною №1 від 25.10.2018 на суму 105 678,00 грн.;

- видатковою накладною № 98 від 22.01.2019 на суму 423 069,36 грн.;

- видатковою накладною № 99 від 22.01.2019 на суму 845 293,62 грн.;

- видатковою накладною № 788 від 18.04.2019 на суму 383 707,50 грн.

Дослідивши вказані видаткові накладні господарський суд констатує, що останні підписані представниками сторін, підписи, яких засвідчено печатками підприємств позивача та відповідача. Відтак, зазначені видаткові накладні є належними доказами поставки товару позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи, що даний вид договору є оплатним, тому обов`язок постачальника за договором поставити товар, відповідає обов`язку покупця оплатити його вартість.

Оскільки, докази повної оплати отриманого від позивача товару матеріали справи не містять, господарський суд застосовує положення статті 692 Цивільного кодексу України та констатує, що строк оплати товару за накладними настав.

За отриманий від позивача за первісним позовом товар відповідач за первісним позовом розрахувався не у повному обсязі, тобто доказів оплати товару в сумі 1 652 070,48 грн. відповідач не надав.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Крім того, Відповідач за первісним позовом не заперечує щодо факту поставки товару згідно видаткових накладних №1 від 25.10.2018, № 98 від 22.01.2019, № 99 від 22.01.2019, № 788 від 18.04.2019.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 1 652 070,48 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню у цій частині.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.8. Договору у разі прострочення оплати продукції, покупець на письмову вимогу, сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості несвоєчасно сплаченої продукції, але не більше 5 % від вартості неоплаченої продукції.

Позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 110 970,60 грн. (за періоди: з 28.04.2019 - по 26.07.2019).

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунки пені та визнав їх арифметично та методологічно правильними, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3 % річних у розмірі 9 540,10грн. (за періоди: з 28.04.2019 - по 26.07.2019).

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунки 3 % річних та визнав їх арифметично та методологічно правильними, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Господарський суд відхиляє твердження відповідача за первісним позовом, що для розрахунку суми позову позивач використав не дату, яка повинна бути зазначена представником покупця на видатковій накладній, а дату видаткової накладної (реквізитів документу), що не передбачено умовами Договору, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Видаткові накладні є первинними обліковими документами в розумінні вищезазначеного Закону та підписання покупцем видаткових накладних підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до пункту 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Господарський суд дійшов висновку, що конклюдентними діями відповідач за первісним позовом визнав себе зобов`язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситься дії з часткової оплати спірної заборгованості у розмірі 105 678,00грн.

Одночасно, Господарський суд приходить до висновку, що дата вказана у видаткових накладних є не просто реквізитом документу, а датою їх складання та датою проведення господарської операції, що підтверджує факт отримання товару за договором та виконання обов`язків із поставки з боку позивача за первісним позовом.

Щодо зустрічної позовної заяви, Господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 стаття 628 Цивільного кодексу України).

Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови (стаття 637 Цивільного кодексу України).

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (ч.3,4 ст. 213 Цивільного кодексу України).

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту правочину має бути наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто, потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статті 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення нез`ясованостей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість, тільки роз`яснювати вже існуючі умови правочину.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неточностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов, в даному ж випадку сторони вже приступили до виконання, а саме: поставки продукції у власність покупця та часткові розрахунки.

Як встановлено Господарським судом, договір поставки від 08.10.2018 № 7119-ПУ-УМТС-Т укладений сторонами у відповідності до вимог статей 368, 639 Цивільного кодексу України, зокрема, на момент укладення правочину сторонами в належній формі досягнуто згоди з усіх його істотних умов, договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

З огляду на встановлені вище фактичні обставини справи, Господарський суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги у даній справі стосуються не тлумачення умов Договору, а зводяться до надання судом правової оцінки реквізитам первинних документів, наслідком чого має стати підтвердження факту наявності чи/або відсутності господарської операції (поставки товару).

За встановлених обставин, Господарський суд приходить до висновку, що зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки відсутні правові підстави для тлумачення умов пункту 4.7 Договору № 7119-ПУ-УМТС-Т від 08.10.2018.

Згідно частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, порядок повернення судового збору встановлюється законом.

Відповідно до пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки, позивач заявив позовні вимоги у сумі 1 772 371,77 грн., то судовий збір за вказані позовні вимоги майнового характеру становить 26 585,58 грн., а не 26 585,59грн.

Господарський суд вважає, що сума 0,01 грн. надлишково сплаченого судового збору, підлягає поверненню з Державного бюджету України за відповідною заявою позивача.

Господарський суд приходить до висновку, що судові витрати за первісним позовом, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача за первісним позовом у розмірі 26 585,58 грн., у зв`язку із задоволенням останнього.

Одночасно, судові витрати за зустрічним позовом, з урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 124, 129, 233, 236-238, 240-241, 247-252, 254-259, п. 17.5 розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про стягнення заборгованості у розмірі 1 772 371,77 грн., з яких: заборгованість у сумі 1 652 070,48 грн., пеня у сумі 82 603,53 грн., 3 % річних у сумі 9540,10 грн., інфляційні збитки у сумі 28 157,66 грн. (за договором поставки № 7119-ПУ-УМТС-Т від 08.10.2018) - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ" (36034, Полтавська область, м. Полтава, вул. Половки, буд. 72, ) заборгованості у сумі 1 652 070,48 грн. (один мільйон шістсот п`ятдесят дві тисячі сімдесят грн. 48 коп.), пеню у сумі 82 603,53 грн. (вісімдесят дві тисячі шістсот три грн. 53 коп.), 3 % річних у сумі 9 540,10 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот сорок грн. 10 коп.), інфляційні збитки у сумі 28 157,66 грн. (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят сім грн. 66 коп.), судові витрати у сумі 26 585,58 грн. (двадцять шість тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять грн. 58 коп.).

У задоволенні зустрічного позову Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ" про розтлумачення пункту 4.7 Договору № 7119-ПУ-УМТС-Т від 08.10.2018 - відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом покласти на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення підписано 09.12.2019.

Суддя Н.Е. Петренко