ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року Справа № 918/481/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу державного підприємства "Березнівське лісове господарство" на рішення господарського суду Рівненської області від 16.09.2019 р.

за позовом Державної екологічної інспекції Поліського округу

до державного підприємства "Березнівське лісове господарство"

про стягнення коштів в сумі 98 120,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.09.2019 р. у справі №918/481/19 позов Державної екологічної інспекції Поліського округу до Державного підприємства "Березнівське лісове господарство" про стягнення збитків в сумі 98120,07 грн. задоволено у повному обсязі.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що саме порушення вимог лісового законодавства Державним підприємством "Березнівське лісове господарство", призвело до незаконної порубки лісу невідомими особами на території лісового фонду Державного підприємства "Березнівське лісове господарство".

При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з презумпції вини правопорушника, у зв`язку із чим саме відповідач, повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди. Відповідач не надав доказів відсутності вини у вчиненні правопорушення незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок на підвідомчій йому території, тому місцевим господарським судом було встановлено, що відповідач, як постійний лісокористувач, допустив незаконну рубку лісу, що є підставою для стягнення з нього збитків, завданих навколишньому природному середовищу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що позивачем не було доведено недотримання відповідачем процедури охорони лісових ресурсів, які знаходяться у його постійному користуванні, зокрема які конкретні дії, виконання яких покладено на відповідача законом, не були ним вчиненні, а також не вжиття останнім заходів реагування з питання незаконної вирубки лісів. У зв`язку з цим, на думку скаржника, у його діях відсутній елемент протиправності, як обов`язковий елемент покладення на особу відповідальності згідно статей 68,69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", що виключає протиправну поведінку останнього та наявність причинно-наслідкового зв`язку між його діями та завданою шкодою.

Скаржник також зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги докази подані ним з метою спростування позовних вимог, а саме пояснення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, які стосуються дій з належного повідомлення про незаконні рубки лісу до правоохоронних органів, як заперечення своєї вини; фотографії з місцевості щодо вжиття заходів; графіки чергувань та інше.

В апеляційній скарзі скаржник повідомляє, що як вбачається з акту перевірки, що незаконна рубка дерев встановлена в ході проведення контрольного обміру зрізаних дерев в корі біля шийки кореня та всі дерева віднесені до сироростучих. Судом першої інстанції не надано оцінку відзиву відповідача в частині, де вказано, що стан дерева лише по пеньку без огляду стовбура та крони є неможливим. Щодо Степанського лісництва здійснювалася санітарна вибіркова рубка пов`язана із поширенням шкідників та всиханням дерев, що підтверджується переліком заходів з поліпшення санітарного стану лісів. Аналогічна ситуація з Князівським, Балашівським та Бобрівським лісництвами на території яких також було виявлено ознаки всихання дерев, тому помилково відносити дерева пошкоджені шкідниками до сироростучих та нараховувати збитки.

Позивач, Державна екологічна інспекція Поліського округу, подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу Державного підприємства "Березнівське лісове господарство" залишити без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області від 16.09.2019 року у справі №918/481/19 без змін. Вважає, що відповідач, як постійний лісокористувач, зобов`язаний відшкодувати шкоду завдану в результаті не забезпечення ним охорони та збереження лісових насаджень на ввіреній йому території від незаконної самовільної рубки третіми особами.

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, а також приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Березнівське лісове господарство" на рішення господарського суду Рівненської області від 16.09.2019 р. у справі №918/481/19 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, під час проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів з 06.02.2019р. по 19.02.2019р. на території підзвітній Державному підприємству "Березнівське лісове господарство", Державною екологічною інспекцією Поліського округу було виявлено факти неналежного виконання підприємством обов`язків по охороні та збереженню лісу, про що складено відповідний акт № 129 від 19.02.2019р..

Згідно вказаного акту встановлено, що незаконна вирубка дерев відбувалась на території Степанського, Князівського, Балашівського та Бобрівського лісництв. Вищевказані рубки відображені також у польових перелікових відомостях пнів від незаконної рубки дерев на території держлісфонду Степанського, Князівського, Балашівського та Бобрівського лісництв Державного підприємства "Березнівське лісове господарство".

Відповідно до розрахунку, проведеного на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 23.07.2008 р. № 665, сума шкоди, завданої лісу незаконною порубкою становить 98 120 грн 07 коп. (т. 1, а.с. 32).

З огляду на зазначені обставини позивач надіслав рекомендованим листом відповідачу претензію від 26.02.2019 р. № 27-3.6 (вих. №185/2/03.6-08/19 від 26.02.2019) про сплату збитків у сумі 98 120 грн 07 коп. (т. 1, а.с. 30-31), однак вказана претензія була залишена без відповіді.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Зі змісту статті 17 Лісового кодексу України вбачається, що основною метою надання лісів у постійне користування є ведення лісового господарства.

Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень (п. 5 ч.1 ст. 64 ЛК України).

За змістом п.5 ч.2 ст.105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до ст.107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту положень ст. 17, ч.2 ст.19, ст. 63, п.5 ч. 1 ст.64, п.5 ч.2 ст.105 та ст.107 Лісового кодексу України відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, необхідно виходити з того, що відповідно до ст.19 Лісового кодексу України обов`язки щодо забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Як встановлено колегією суддів, відповідно до п.п. 3.1, 3.2.5., 6.2.1. статуту державного підприємства "Березнівське лісове господарство" підприємство створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Основним напрямком діяльності підприємства є забезпечення охорони лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу, порушень лісового господарства і притягнення до адміністративної відповідальності громадян та посадових осіб при вчиненні ними адміністративних правопорушень у сфері лісового господарства, мисливського господарства та полювання. Обов`язком підприємства є забезпечувати відтворення, охорону, захист і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності лісових насаджень і посилення їх корисних властивостей, виконувати інші вимоги законодавства щодо ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів.

Отже, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства та положення статуту державного підприємства "Березнівське лісове господарство", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у даній справі, як постійний лісокористувач, зобов`язаний здійснювати організацію і забезпечення охорони та захисту лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, а також нести цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства у разі невчинення дій (бездіяльності) щодо забезпечення охорони та збереження лісу, що має наслідком самовільну рубку лісових насаджень третіми особами.

Відповідно до ст. ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду унормовані статтею 1166 Цивільного кодексу України. За приписами вказаної норми, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у спорі про відшкодування заподіяної шкоди, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Таким чином, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Факт протиправної поведінки відповідача, як постійного лісокористувача, у формі бездіяльності щодо охорони лісових насаджень, що призвело до незаконної рубки лісу третіми особами зафіксовано в акті Державної екологічної інспекції Поліського округу №129 від 19.02.2019 року.

У вищевказаному акті перевірки також відображено дані, яким чином (зокрема із застосуванням яких вимірювальних засобів) проводились заміри пнів, вид незаконно зрубаних дерев, діаметри пнів дерев в корі біля шийки кореня і встановлено категорію придатності дерев, а також лісництво, квартал та виділ, де було виявлено незаконну рубку дерев.

Вказаний акт перевірки є чинним, у встановленому порядку не оскаржувався, а тому є належним та допустим доказом в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, в якому зафіксовано відповідні дані.

Дана позиція відповідає правовій позиції колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного суду викладеній у постанові від 27.06.2019р. у справі №927/238/17.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, здійснюється згідно з Таксами, затвердженими постановою КМУ №665 від 23.07.2008.

Відповідно до змісту Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до припинення ступеня росту (додаток № 1 до постанови КМУ від 23.07.2008 за № 665) шкода завдана навколишньому природному середовищу визначається за кожне дерево, вирубане або пошкоджене до припинення росту, виходячи з діаметру дерева у корі біля шийки кореня як середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим замірами діаметра. При цьому, приміткою 4 вказаних Такс встановлено, що замір діаметра пня, який зрізаний нижче шийки кореня (урівень із землею або утоплений у землю), здійснюється за фактичним зрізом.

Таксами встановлюється залежність розміру шкоди за кожне окреме дерево, виходячи з діаметру його зрізу. При цьому, за кожне сантиметрове перевищення 50-ти сантиметрового зрізу розмір шкоди збільшується на 105,00 грн (без урахування індексації).

Інформація про місце незаконної рубки, породу незаконно зрубаних дерев, діаметри пнів та категорію придатності дерев відображена в акті Державної екологічної інспекції Поліського округу №129 від 19.02.2019 року, а також в польових перелікових відомостяхпнів від незаконної рубки дерев (т.1, а.с. 33-36).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Державною екологічною інспекцією Поліського округу на підставі акту № 129 від 19.02.2019р. та польових перелікових відомостей пнів від незаконної рубки дерев від 07.02.2019р., від 08.02.2019р., від 12.02.2019р., від 13.02.2016р. було здійснено розрахунок розміру шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вирубування дерев на території Державного підприємства «Березнівське лісове господарство» відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008. Відповідно до зазначеного розрахунку шкода, заподіяна лісу незаконним вирубуванням дерев на території Державного підприємства "Березнівське лісове господарство" становить 98120,07 грн.

Відповідачем не було надано суду контррозрахунку шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища.

Таким чином, розмір шкоди у вигляді втрати чи знищення дерев був правомірно, у відповідності до вимог постанови КМУ №665 від 23.07.2008 року, визначений позивачем та, як вбачається з наявного у справі розрахунку (т. 1, а.с. 32-33), становить 98120,07 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться перед усім до того, що відповідачем вживалися належні заходи щодо охорони лісу, зокрема, повідомлено про факт незаконної рубки лісу до правоохоронних органів, та здійснено ряд інших заходів з охорони лісу, на підтвердження чого апелянт надає, зокрема, фотографії з місцевості та протоколи про адміністративне правопорушення № 2 від 21.02.2018, № 13 від 16.03.2018 та № 14 від 16.03.2018 складені посадовими особами Державного підприємства "Березнівське лісове господарство". Однак суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані докази не є належними та достатніми в розумінні ст. ст. 76, 79 ГПК України, оскільки визначальним у даній справі є сам факт незаконної рубки лісу спричинений не виконанням лісокористувачем належним чином покладеного на нього законодавством обов`язку щодо забезпечення охорони лісових насаджень.

Твердження апелянта про те, що на території лісництв проводились санітарні вибіркові рубки дерев, а тому помилково відносити дерева пошкоджені шкідниками до сироростучих та нараховувати збитки, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки, як вбачається з акту №129 від 19.02.2019 р., під час здійснення перевірки працівниками позивача досліджувались ділянки, де були здійснені санітарні вибіркові рубки лісу, та в межах таких ділянок були виявлені незаконно зрізані дерева, що відображено у відповідному акті та враховано при здійсненні розрахунку шкоди.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення належних дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічні висновки викладені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.08.2018 року, справа № 909/976/17; Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 07.06.2019р., справа № 914/1960/17.

Аналізуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність у діях відповідача, як постійного лісокористувача протиправної поведінки у формі бездіяльності щодо охорони лісонасаджень, шкоди у вигляді втрати чи знищення дерев, розмір якої було визначено у відповідності до вимог постанови КМУ №665 від 23.07.2008 року та причинного зв`язку між вказаними елементами.

Беручи до уваги те, що відповідач, як постійний лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив незаконну порубку дерев, чим заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України (навколишньому природному середовищу), яка становить в загальному розмірі 98120,07 грн., суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Державною екологічною інспекцією Поліського округу та стягнув з Державного підприємства "Березнівське лісове господарство" 98120,07 грн завданої шкоди.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 16.09.2019 р. у справі №918/481/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства "Березнівське лісове господарство" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядок та строк, який передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "05" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.