ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

05.12.2019р. Справа № 24/262

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Пузіковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за заявою: Товариство з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес (), від 24.09.19 №2409Ю

про видачу дублікату наказу господарського суду Донецької області та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання

стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес ()

боржник: Державне підприємство Шахтарськантрацит ()

про: стягнення 1379441,82 грн.

за участю представників сторін

від стягувача: не з`явились;

від боржника: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.12.2011 по справі №24/262 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес, м.Донецьк, до Державного підприємства Шахтарськантрацит, м.Шахтарськ, про стягнення 1379441,82 грн. задоволено. Стягнуто з Державного підприємства Шахтарськантрацит на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес 329167,36 грн. сума основного боргу, 3 % річних у сумі 181022,83 грн., інфляційні 869061,63 грн., державне мито у сумі 13794,42 грн. та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

16.01.2012 господарським судом Донецької області видано відповідний наказ про примусове виконання судового рішення.

26.09.2019 від ТОВ Донпромбізнес через канцелярію господарського суду Донецької області надійшла заява Вих.№2409ю від 24.09.19 про відновлення втраченого судового провадження, видачу дублікату наказу господарського суду Донецької області та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Листом господарського суду Донецької області від 01.10.19 по справі №24/262 було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес про відкладення питання з розгляду заяви №2409ю від 24.09.19 про видачу дубліката наказу господарського суду Донецької області №24/262 від 16.01.2012 та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання, до відновлення відповідних матеріалів справи в обсязі необхідному для розгляду відповідної заяви стягувача.

Ухвалою від 05.11.19 судом відновлено втрачену справу №24/262 в частині, достатній для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес про видачу дубліката наказу господарського суду Донецької області №24/262 від 16.01.2012 та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання.

Ухвалою від 05.11.19 призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.12.19 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес про видачу дубліката наказу господарського суду Донецької області №24/262 від 16.01.2012 та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання; явка представників сторін визнана не обов`язковою.

В судове засідання 05.12.19 сторони своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені у встановленому порядку.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, сторони повідомлені належним чином про дату, час і місце цього засідання, прийняття участі в судовому засіданні є саме правом сторони, тому суд розглядає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес про видачу дубліката наказу господарського суду Донецької області №24/262 від 16.01.2012 та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання без участі представників стягувача та боржника.

Згідно з п.19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Отже, обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.

Відповідно до ст. 329 Господарського процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ Господарського суду Донецької області від 16.01.2012 по справі № 24/262 мав строк для пред`явлення до примусового виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто до 16.01.2013.

Вказаний наказ був пред`явлений стягувачем до примусового виконання, у зв`язку з чим головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції винесено постанову від 13.02.2012 про відкриття виконавчого провадження ВП № 31168617.

З інформаційної довідки про виконавче провадження, доданої до заяви стягувачем, вбачається, що виконавче провадження 31168617 має статус «завершено».

З цієї ж довідки вбачається, що 10.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п. 9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). Підставою для повернення виконавчого документа значиться те, що подальше проведення виконавчих дій неможливо у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження перебувають на території на якій на даний час проводиться активна фаза АТО, а відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області переміщено на територію, підконтрольну українській владі.

Отже, виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 16.01.2012 по справі № 24/262, виданого на примусове виконання рішення суду від 26.12.2011 у цій справі, є завершеним 10.11.2014.

На час набрання судовим рішенням законної сили та видачі наказу від 16.01.2012 по справі № 24/262 діяв Закон України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV Про виконавче провадження.

Цим Законом було встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті (ст.17); Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом (ст.22). Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони (ст.23).

Суд враховує, що підставою для повернення виконавчого документа державним виконавцем зазначено саме те, що подальше проведення виконавчих дій неможливо у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження перебувають на території на якій на даний час проводиться активна фаза АТО, а відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області переміщено на територію, підконтрольну українській владі.

Отже, доводи заявника про те, що наказ суду від 16.01.2012 № 24/262 повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону № 606-XIV саме у зв`язку з наявністю встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника є недоречними і спростовуються наведеним вище.

У той же час, пункт 9 ст. 47 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV Про виконавче провадження не містить такої підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві як відсутність доступу до матеріалів виконавчого провадження та/або переміщення органу виконавчої служби на іншу територію через проведення антитерористичної операції чи інших подібних дій, на що посилався державний виконавець при прийнятті рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві. Не містить таких підстав для повернення виконавчого документа і Закон України від 2 вересня 2014 року N 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (з подальшими змінами).

Доказів оскарження стягувачем рішення державного виконавця щодо повернення виконавчого документа у встановленому порядку матеріали справи не містять.

Суд вважає не переконливими доводи заявника про неможливість встановлення початку перебігу строку пред`явлення наказу до виконання після його переривання.

З аналізу наведених норм Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» та обставин справи суд дійшов висновку, що оскільки строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання; у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, тому наказ суду від 16.01.2012 № 24/262 міг бути пред`явлений стягувачем до примусового виконання після повернення протягом року, тобто у строк до 10.11.2015.

Разом з тим, Закон України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV Про виконавче провадження втратив чинність з 5 жовтня 2016 року, крім статті 4. Стаття 4 втратила чинність з 5 січня 2017 року згідно із Законом України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII.

Згідно Розділу XIII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року N 1404-VIII, цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом (п.1). Виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (п.5). Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (п.7).

За приписами статті 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч.2 ст.12 Закону).

Частиною четвертою вказаної статті Закону встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч.5 ст.12 Закону).

Оскільки повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ст. 47 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV Про виконавче провадження не позбавляло стягувача права на пред`явлення такого виконавчого документа до примусового виконання повторно, а також з огляду на положення Розділу XIII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року N 1404-VIII та ст. 12 цього Закону, строк пред`явлення наказу господарського суду Донецької області від 16.01.2012 № 24/262 до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення - з 10.11.2014 протягом трьох років, тобто, до 10.11.2017.

Матеріали справи свідчать і заявником не оспорюється, що ним як стягувачем не пред`явлено судовий наказ у цій справі до примусового виконання в межах встановленого ст. 12 Закону України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII Про виконавче провадження строку.

Отже, строк пред`явлення наказу суду до примусового виконання сплив 10.11.2017.

Мотивуючи заяву в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувач зазначав, що ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» з моменту реєстрації й до 02.08.2019 був розташований за адресою: м. Донецьк, вул. Університетська, 112, та об`єктивно не мав можливості реалізувати свої права стягувача у повному обсязі, що, як він вважає, є поважною причиною для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На підтвердження таких доводів додано до заяви виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНПРОМБІЗНЕС», ідентифікаційний код 23610149.

Суд вважає такі доводи не переконливими з огляду на те, що зміна місцезнаходження юридичної особи та її державна реєстрація чинним законодавством поставлена в залежність виключно від волі такої юридичної особи (рішень засновників товариства) і має суб`єктивний характер підстав. Неможливість реалізації права юридичної особи на зміну місцезнаходження і відповідну державну реєстрацію таких змін підлягає доведенню на загальних підставах.

Стягувачем належними доказами не підтверджено обставин, які б перешкоджали або унеможливлювали зміну офіційного місцезнаходження юридичної особи раніше 02.08.2019.

При цьому слід зазначити, що з доданого заявником до заяви вих.№2409ю від 24.09.2019 (вх.№ 19340/19 від 26.09.19) листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.05.2019 № 2-4-1411 вбачається, що ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» зверталось до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з запитом № 1804 від 18.04.2019 з приводу виконання рішення суду про стягнення боргу з Державного підприємства «Шахтарськантрацит».

Зміст цього листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.05.2019 № 2-4-1411 та дата складання відповіді за дорученням Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на запит ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» № 1804 від 18.04.2019 свідчать про можливість стягувача бути обізнаним про стан виконавчого провадження незалежно від місцезнаходження юридичної особи ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС».

Крім того, з наданої стягувачем постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 31168617 від 13.02.2012 вбачається, що у п.6 цієї постанови державний виконавець роз`яснив сторонам виконавчого провадження їх право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, унесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в мережі Інтернет та вказав відповідний ідентифікатор доступу.

Порядок ведення та функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень було передбачено ст. 4 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV Про виконавче провадження, що діяв на час видачі судового наказу у цій справі.

Неможливість скористатись відомостями такого Реєстру також підлягають доведенню стягувачем на загальних підставах.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 ст.74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тож, за змістом ст.74 ГПК України обов`язок доказування покладається на зацікавлену сторону, в даному випадку на заявника.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі Агрокомплекс проти України (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для законного сподівання на виплату такої заборгованості і становить майно цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа Юрій Миколайович Іванов проти України, заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

У той же час суд враховує, що окрім права на судовий захист, складовою якого є виконання судових рішень, Конвенція 1950 року про захист прав людини і основоположних свобод передбачає необхідність дотримання принципу юридичної визначеності, який згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини є одним з фундаментальних елементів верховенства права в значенні §1 статті 6 Конвенції (Совтрансавто Холдінг проти України, п.72; Рябих проти Росії, п.66; Брумареску проти Румунії, п.61 та інші). В рішенні Васильєв проти України зазначено, що коли мають місце спеціальні судові процедури, практика Європейського Суду, за дуже незначним винятком, оцінює їх з точки зору сумісності з принципом юридичної визначеності.

В свою чергу, принцип юридичної визначеності гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності. У широкому розумінні принцип юридичної визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення, перш за все, стабільного правового становища суб`єкта. Цей принцип означає вимогу щодо чіткості підстав, цілей і змісту нормативних приписів, особливо тих із них, що адресовані безпосередньо громадянам (юридичним особам), які повинні мати можливість упевнено передбачати правові наслідки своєї поведінки.

У поданій заяві заявник, посилаючись на необхідність поновлення строку для пред`явлення судового наказу до виконання, не навів поважних причин, які б об`єктивно унеможливили пред`явлення стягувачем такого виконавчого документа до примусового виконання вчасно (до 10.11.2017), не надав належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення наказу до виконання, що є важливим у вирішенні питання поновлення такого строку за умови його дійсного пропущення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що зазначені стягувачем у поданій заяві причини пропуску строку для пред`явлення наказу від 16.01.2012 по справі № 24/262 до виконання, який сплинув 10.11.2017, не можуть бути визнані поважними, а тривалість пасивної поведінки стягувача щодо реалізації своїх прав на примусове виконання рішення суду не може бути виправданою.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес №2409ю від 24.09.19 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та, як наслідок, не вбачає підстав для видачі дублікату наказу Господарського суду Донецької області від 16.01.2012 по справі № 24/262.

Керуючись ст.ст.234, 329 Господарського процесуального кодексу України, п.19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Донпромбізнес №2409ю від 24.09.19 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дублікату наказу Господарського суду Донецької області від 16.01.2012 по справі № 24/262.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.12.2019.

Суддя Н.В. Величко