ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Справа № 913/646/19
Провадження №7/913/646/19

Господарський суд Луганської області у складі:
судді Тацій О.В.,
за участю секретаря судового засідання Чигриної Є.Ю.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження господарську справу №913/646/19
про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію за договором №419/06-402 про закупівлю за державні кошти послуг постачання теплової енергії від 10.04.2017 року у розмірі 1 384 631,67 грн.,
Сторони по справі у підготовче засідання не з`явилися,
Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію за договором №419/06-402 про закупівлю за державні кошти послуг постачання теплової енергії від 10.04.2017 року у розмірі 1 384 631,67 грн.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач належним чином та в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю за державні кошти послуг постачання теплової енергії, а саме: надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, однак, останній в порушення умов договору не виконав своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання в частині проведення оплати за використану енергію та гарячу воду, внаслідок чого у позивача виникло право на стягнення основної заборгованості у розмірі 1 133 164,32 грн., а також на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України право на звернення з вимогою про стягнення з відповідача трьох відсотків річних з простроченої суми у розмірі 70 219,67 грн. та інфляційних втрат у розмірі 181 247,68 грн. за відповідні періоди прострочення, що разом складає 1 384 631,67 грн.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.11.2019 року ухвалено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №913/645/19, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання у справі на 10.12.2019 року о 10 годині 00 хвилин, в яке викликано представників сторін по справі.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №913/646/19, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання у справі на 10.12.2019 року о 10 годині 00 хвилин, в яке викликано представників сторін по справі.
Сторони по справі про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлялися належним чином у порядку ст. 120 ГПК України шляхом направлення копій ухвали суду від 26.11.2019 року за їх адресами рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду з відмітками про вручення.
Однак, позивач та відповідач по справі явку своїх уповноважених представників у підготовче засідання не забезпечили.
05.12.2019 року представник відповідача звернувся через канцелярію господарського суду з відзивом на позовну заяву, в якому зазначив, що заборгованість у сумі 1 384 631,67 грн. визнається у повному обсязі, так як підтверджується бухгалтерським обліком по ПАТ «Лисичанськвугілля».
При цьому, просить розглянути справу за матеріалами, які знаходяться у справі без представника відповідача.
Згідно приписів ч. 1 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Проаналізувавши зміст і суть наданих представником відповідача у відзиві на позовну заяву пояснень та взявши до уваги положення ст. 191 ГПК України, суд відзначає, що вони дійсно за своєю суттю та змістом є викладеною у змісті відзиву заявою про визнання позову відповідачем.
За положеннями ч. 4 вказаної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
У відповідності до ч. 3 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Крім цього, 09.12.2019 року позивач звернувся до суду з клопотанням, в якому просить провести підготовче засідання, призначене на 10.12.2019 року о 10 год. 00 хв. без участі його представника та позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Разом з тим, у відповідності до положень ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності сторін по справі та, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення суду за результатами підготовчого провадження.
Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області,
10.04.2017 року між Комунальним підприємством «Лисичанськтепломережа» (далі Виробник) та Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» (далі Споживач) укладено договір №419/06-402 про закупівлю за державні кошти послуг постачання теплової енергії, за яким виробник зобов`язався у 2017 році надати споживачу послуги з постачання теплової енергії в опалювальний період, для опалення приміщень за Додатком №1, а також здійснювати підігрів води для людей, або згідно з засобами обліку гарячої води, встановленими споживачем за власний рахунок у відповідності з умовами договору, а споживач зобов`язався своєчасно проводити оплату за використану енергію та гарячу воду за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1. договору).
Зважаючи на факт засвідчення цього договору підписами сторін та скріплення їх печатками, він, відповідно до п. 10.1, набрав чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017 року. В частині надання послуг, згідно ст. 631 ЦК України з моменту їх надання з 01.02.2017 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з умовами даного договору.
При цьому, за умовами п. 11.2, дії договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на посатку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі.
Найменування послуг зазначене в п. 1.2 цього договору. Так, «Пара, гаряча вода та пов`язана продукція» за ДК 021:2015:09320000-8 має бути поставлена в кількості:
Разом з тим, згідно п. 3.1 договору, очікувана ціна становить:
- за лот 1 565 815,00 грн.,
- за лот 2 320 628,50 грн.,
- за лот 3 622 396,50 грн.
При цьому, у п. 3.2 зазначено, що ціна визначена в договорі, може бути як зменшена, так і збільшена, в залежності від зміни ціни регульованих тарифів за одиницб виміру теплової енергії (1 Гкал), які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Так, 31.12.2017 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору, в якій, зважаючи на те, що дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступног ороку, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку, узгоджено п. 3.1 цього договору доповнити, зокрема, підпунктом 3.1.2, яким передбачено, що у січні-лютому 2018 року ціна - за лот 1 становить 113 163,00 грн. (з ПДВ); за лот 2 64 125,70 грн. (з ПДВ); за лот 3 124 479,93 грн. (з ПДВ).
А також визначено, що дія цього договору продовжується на строк, достатній для проведення процедури закупівлі послуг на 2018 рік і діє до 31.01.2018 року.
Розділом 4 узгоджений порядок здійснення оплати за договором.
Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом: оплати у безготівковій формі у національній грошовій одиниці споживачем за спожиту теплову енергію після пред`явлення виробником рахунків-фактур на оплату послуг, які відправляються споживачу поштою або вручаються під розписку або згідно актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг) за визначеними у цьому пункті тарифами на відповідні складові.
Плата за енергію справляється по рахункам-фактурам виробника щомісячно в строк до 25 числа поточного місяця за розрахунковий місяць (п. 4.4 договору).
В силу п. 6.1 договору, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати надані послуги (поставлену теплову енергію), а виробник у відповідності до п. 6.3 зобов`язаний забезпечити надання послуг з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором.
Крім того, сторони у п. 7.1 договору передбачили і те, що у разі невиконаня або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором вони несуть відповідальність, передбачену законом і договором.
На виконання вказаних умов договору позивачем було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідачем прийнято теплову енергію, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) до договору №419 від 10.04.2017 року за жовтень 2017 року січень 2018 року і рахуками на оплату до них, підписаними представниками сторін та скріпленими їх печатками, а також актом звіряння взаємних розрахунків у тому числі за договором №419 від 10.04.2017 року, згідно якого заборгованість відповідача склала 1 133 164,32 грн.
При цьому, позивачем також було здійснено і розрахунок суми боргу за надані послуги з теплопостачання за договором №419 від 10.04.2017 року, який наявний у матеріалах справи, за яким заборгованість складає 1 133 164,32 грн.
Таким чином, з наданих суду доказів вбачається, що позивачем дійсно було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 1 133 164,32 грн., однак, останній в порушенням п.п. 4.1 та 4.4 договору свої зобов`язання щодо повного та своєчасного внесення оплати за поставлену теплову енергію належним чином не виконав, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними ресурсами.
Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Так, факт поставки позивачем теплової енергії відповідачу за договором №419/06-402 про закупівлю за державні кошти послуг постачання теплової енергії від 10.04.2017 року на загальну суму 1 133 164,32 грн. підтверджений матеріалами справи.
Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому, положеннями п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України визначено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).
За приписами ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ч. 6 та ч. 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Так, в п.п. 4.1 та 4.4 договору сторони передбачили, що розрахунки проводяться шляхом: оплати у безготівковій формі у національній грошовій одиниці споживачем за спожиту теплову енергію після пред`явлення виробником рахунків-фактур на оплату послуг, які відправляються споживачу поштою або вручаються під розписку або згідно актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг) за визначеними у цьому пункті тарифами на відповідні складові.
Плата за енергію справляється по рахункам-фактурам виробника щомісячно в строк до 25 числа поточного місяця за розрахунковий місяц.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Проте, як було встановлено вище, відповідач своєчасно та у повному обсязі оплату за поставлену теплову енергію не вніс. При цьому, заперечень щодо фактів прострочення сплати вартості спожитої теплової енергії на протязі зазначеного періоду суду не надходило.
А тому, зважаючи на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо внесення оплати за поставлену теплову, господарський суд вважає обгрунтованими та підставними вимоги позивача про стягнення з останнього суми основного боргу за поставлену телову енергію за договором №419/06-402 про закупівлю за державні кошти послуг постачання теплової енергії від 10.04.2017 року у розмірі 1 384 631,67 грн.
З`ясувавши вищевикладені обставини справи, суд вважає доцільним перейти до зясування питання щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних з простроченої суми та інфляційних втрат за відповідні періоди прострочення.
Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідачем своєчасно не виконано умови договору щодо проведення оплати за використану теплову енергію, то він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі з простроченої суми у розмірі 70 219,67 грн., з яких
- за зобов`язаннями лютого 2017 року за використану теплову енергію за період з 26.03.2017 року по 10.11.2019 року 19 449,38 грн.;
- за зобов`язаннями березня 2017 року за використану теплову енергію за період з 26.04.2017 року по 10.11.2019 року 12 548,46 грн.;
- за зобов`язаннями жовтня 2017 року за використану теплову енергію за період з 26.11.2017 року по 10.11.2019 року 54,27 грн.;
- за зобов`язаннями листопада 2017 року за використану теплову енергію за період з 26.12.2017 року по 10.11.2019 року 6 220,30 грн.;
- за зобов`язаннями грудня 2017 року за використану теплову енергію за період з 26.01.2018 року по 10.11.2019 року 14 021,41 грн.;
- за зобов`язаннями січня 2018 року за використану теплову енергію за період з 26.02.2018 року по 10.11.2019 року 17 925,86 грн.
Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем та встановлено, що він є правильним, зробленим у відповідності до умов договору та даних первинних документів, з огляду на що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 70 219,67 грн. підлягає задоволенню повністю.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 181 247,68 грн., а саме:
- за зобов`язаннями лютого 2017 року за період з 04.2017 року по 11.2019 року 124,15 грн.;
- за зобов`язаннями березня 2017 року за період з 05.2017 року по 11.2019 року 123,04 грн.;
- за зобов`язаннями жовтня 2017 року за період з 12.2017 року по 11.2019 року 114,67 грн.;
- за зобов`язаннями листопада 2017 року за період з 01.2018 року по 11.2019 року 113,53 грн.;
- за зобов`язаннями грудня 2017 року за період з 02.2018 року по 11.2019 року 111,83 грн.;
- за зобов`язаннями січня 2018 року за період з 03.2018 року по 11.2019 року 110,83 грн.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур`єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
При здійсненні перевірки нарахування інфляційних втрат суд враховує положення п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», яким визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, заявлених позивачем у розмірі 181 247,68 грн., суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду, були порушені відповідачем, а тому позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за основним боргом за використану теплову енергію у розмірі 1 133 164,32 грн., а також на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України право три відсотки річних з простроченої суми у розмірі 70 219,67 грн. та інфляційні втрати у розмірі 181 247,68 грн. за відповідні періоди прострочення, що разом складає 1 384 631,67 грн.
Позивач при поданні позову за платіжним дорученням №294 від 19.11.2019 року сплатив до Державного бюджету України судовий збір в сумі 10 384 грн. 74 коп.
Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».
У зв`язку з визнанням позову відповідачами, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову до суду судового збору, що складає 10 384 грн. 74 коп.
Решта сплаченого позивачем судового збору в сумі 10 384 грн. 74 коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів.
Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -
1. Позов Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію за договором №419/06-402 про закупівлю за державні кошти послуг постачання теплової енергії від 10.04.2017 року у розмірі 1 384 631,67 грн. задовольнити.
3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.
Повернення судового збору здійснюється на підставі даного рішення, підписаного та засвідченого гербовою печаткою господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Луганської області протягом двадцяти днів з дня його складення.

Судове рішення складено та підписано 10.12.2019 року.

Суддя О.В. Тацій