ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.12.2019 Справа № 920/562/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А.,

за участю секретаря судового засідання Мудрицької С.Ю.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/562/19

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (40030, Сумська область, м. Суми, вул. Друга Залізнична, буд. 10)

про стягнення 1392345,81 грн.,

За участю представників:

Від позивача Поліщук В.О. (довіреність № 14-200 від 17.05.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 3720 від 08.06.2018);

Від відповідача Дубовик В.В. (довіреність № 14 від 16.01.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія СМ № 000531 від 03.07.2018).

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 1392345 грн. 81 коп., в тому числі 943281 грн. 10 коп. пені, 292390 грн. 42 коп. 3% річних, 156674 грн. 29 коп. інфляційного збільшення суми боргу, у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем природного газу відповідно до укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 6183/1718-ТЕ-29 від 22.09.2017.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 11.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 920/562/19 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання з повідомленням сторін (суддя Заєць С.В.).

09.07.2019 відповідач подав заяву (вх. № 2088к від 09.07.2019) про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, враховуючи значний обсяг інформації щодо платежів та документів за договором, які потрібно опрацювати.

У судовому засіданні 09.07.2019 судом постановлено протокольну ухвалу про задоволення заяви відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву; оголошено перерву у судовому засіданні до 23.07.2019, 12:00.

23.07.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 5978 від 23.07.2019), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що позивачем було проведено нарахування пені, 3% річних та інфляційного збільшення на грошові кошти, які були сплачені згідно з Порядок № 256, хоча порушення строків оплати згідно з вказаним Порядком з боку відповідача не було. Згідно з контррозрахунком розмір пені становить 942 992 грн 70 коп., 3% річних 178 830 грн. 30 коп., сума, на яку збільшився основний борг внаслідок інфляційних процесів 150 246 грн 94 коп. Крім цього, відповідач частково сплачував за природний газ згідно з постановою КМ України № 217 від 18.06.2014, якою затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу і згідно з якою відповідача позбавлено можливості самостійно проводити розрахунки з постачальником природного газу, що і стало, у тому числі, причиною утворення заборгованості, на яку позивач здійснив нарахування.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 23.07.2019 задоволено клопотання позивача № 14/4-2092В від 22.07.2019 про відкладення розгляду справи; задоволено клопотання відповідача про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів; продовжений строк підготовчого провадження на 30 днів з 09.08.2019 по 08.09.2019; відкладено підготовче засідання на 09.09.2019, 11:00; запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив на позовну заяву.

04.09.2019 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 7134 від 04.09.2019), в якій зазначає, що уклавши договір про постачання природного газу сторони досягли усіх істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання визначені договором. Відповідачем не надано доказів на спростування розрахунку позивача, тому підстави для прийняття розрахунку відповідача відсутні. Порядок перерахування коштів, встановлений постановою КМУ №256 від 04.03.2002 не передбачає зміну порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами.

09.09.2019 відповідач подав клопотання (вх. № 7211 від 09.09.2019), в якому просить суд зменшити на 50% розмір пені, яка підлягає стягненню при задоволенні позову.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.09.2019 закрите підготовче провадження та призначено справу № 920/562/19 до судового розгляду по суті на 24.09.2019, 11:00.

24.09.2019 відповідач подав заяву (вх. № 2978к від 24.09.2019), в якій просить суд розстрочити виконання рішення суду у справі № 920/562/19 рівними частинами протягом одного року з дня набрання рішенням законної сили.

24.09.2019 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2019 справу № 920/562/19 призначено до розгляду судді Жерьобкіній Є.А. (підстава повторного автоматичного розподілу судової справи лікарняний судді Заєць С.В. понад чотирнадцять календарних днів).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 10.10.2019 призначено справу до судового розгляду по суті на 06.11.2019 на 11 год. 00 хв.

У судовому засіданні 06.11.2019 судом оголошено перерву до 04.12.2019, 11:30.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. В разі задоволення позову відповідач просить суд зменшити розмір пені, що підлягає стягненню на 50% та розстрочити виконання рішення суду.

Позивач підтримує позовні вимоги та просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені та заяви про розстрочку виконання рішення суду.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 6183/1718-ТЕ-29 від 22.09.2017, позивач зобов`язується передати у власність відповідача у 2017-2018 роках природний газ, а останній, в свою чергу, оплатити природний газ на умовах передбачених договором.

Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору у редакції додаткової угоди № 6 від 31.08.2018 до договору).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за жовтень 2017 вересень 2018 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 239 172 723 грн 62 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору несвоєчасно оплатив спожитий природний газ, у зв`язку з чим останньому нараховані пеня відповідно до п. 8.2. договору, інфляційні втрати та 3% річних.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п. 6.2. договору, сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Згідно з п. 6.3. договору, оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 19і Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

За умовами п. 6.4. договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 15.01.2018 до договору, абзац третій пункту 6.1 розділу 6 договору викладено в наступній редакції.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Судом встановлено, що поставлений позивачем природний газ у період з жовтня 2017 по вересень 2018 року, загальною вартістю 239 172 723 грн 62 коп., оплачений відповідачем повністю, однак з простроченням строків оплати, визначених п. 6.1. договору.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань № 2921-ІІІ від 10.01.2002, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20.

У пункті 8.3. договору сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 15.01.2018 до договору, викладено пункти 8.2. та 8.3. договору у новій редакції.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Додаткова угода № 1 від 15.01.2018 діє з 01.01.2018.

У п. 10.3. договору сторони погодили, що строк, у межах якого останні можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 943 281 грн. 10 коп., виходячи з суми заборгованості помісячно за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року з урахуванням строків розрахунків визначених договором та здійснених відповідачем оплат. Позивачем не нараховувалась пеня на вартість природного газу оплаченого відповідачем згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачеві нараховані 3 % річних в загальній сумі 292 390 грн. 42 коп., виходячи з суми заборгованості помісячно за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року з урахуванням строків розрахунків визначених договором та здійснених відповідачем оплат, а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 156674 грн 29 коп. за несвоєчасну оплату природного газу поставленого у жовтні-листопаді 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 з позивачем проведені розрахунки на суму 58229 грн. 13 коп. згідно з платіжним дорученням № 75 від 21.11.2018, на суму 1427891 грн 96 коп. згідно з платіжним дорученням № 73 від 01.11.2018, на суму 5044000 грн 00 коп. згідно з платіжним дорученням № 68 від 04.10.2018, на суму 1570000 грн 00 коп. згідно з платіжним дорученням № 54 від 28.08.2018, на суму 1 661 633 грн 85 коп. згідно з платіжним дорученням № 21 від 07.06.2018, на суму 3 178 307 грн 13 коп. згідно з платіжним дорученням № 13 від 31.05.2018, на суму 16313 грн 04 коп. згідно з платіжним дорученням № 9 від 27.04.2018, на суму 50762743 грн 54 коп. згідно з платіжним дорученням № 8 від 25.04.2018, на суму 15416 грн 96 коп. згідно з платіжним дорученням № 7 від 30.03.2018, на суму 24396366 грн 80 коп. згідно з платіжним дорученням № 6 від 27.03.2018, на суму 843 грн 03 коп. згідно з платіжним дорученням № 5 від 14.03.2018, на суму 43 576 489 грн 84 коп. згідно з платіжним дорученням № 4 від 28.02.2018. Всього сплачено 131 708 235 грн. 28 коп. (а.с. 117-128, том 3).

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З 01.01.2018 механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема і природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) за рахунок субвенцій з державного бюджету визначався Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (далі по тексту - Порядок № 256).

Отже, з 01.01.2018 розрахунки за природний газ, спожитий категорією населення, яке має пільги та субсидії, здійснювалися між сторонами відповідно до Порядку № 256.

Згідно з пунктами 2, 4 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8-1 Порядку № 256, кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Відповідно до абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку № 256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі Призначення платежу платіжних доручень додатково зазначають постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256 та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.

Тобто, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.

Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

Виходячи з викладеного, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічні висновки викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 10.07.2019 у справі № 913/334/18, від 24.09.2019 у справі № 927/894/18.

Згідно з частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Положення норм постанов Кабінету Міністрів України є обов`язковими для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту.

Судом встановлено, що розрахунок за договором частково був проведений між сторонами в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002.

Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для нарахування відповідачу трьох відсотків на суму коштів, що були сплачені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 згідно з платіжними дорученнями № 75 від 21.11.2018, № 73 від 01.11.2018, № 68 від 04.10.2018, № 54 від 28.08.2018, № 21 від 07.06.2018, № 13 від 31.05.2018, № 9 від 27.04.2018, № 8 від 25.04.2018, № 7 від 30.03.2018, № 6 від 27.03.2018, № 5 від 14.03.2018, № 4 від 28.02.2018, з дотриманням встановлених строків.

Судом встановлено, що позивачем не нараховувались пеня та інфляційні втрати на вартість природного газу оплаченого відповідачем згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002. Пеня та інфляційні втрати нараховані правомірно.

Відповідач вказує на здійснення оплат природного газу в сумі 259 527 грн. 37 коп. 04.01.2018 та в сумі 428 490 грн. 43 коп. 22.02.2018 відповідно до Порядку № 256. Однак доказів на підтвердження зазначених обставин відповідачем не подано. З наявних в матеріалах справи виписок по рахунку, довідки по операціях за договором вбачається, що оплати природного газу 04.01.2018 та 22.02.2018 були здійснені не на підставі постанови КМУ № 256 (а.с. 123, 225, 55-56, том 1).

З урахуванням викладеного, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, враховуючи встановлений судом факт несвоєчасної оплати відповідачем природного газу поставленого у жовтні 2017 року вересні 2018 року, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 943 281 грн. 87 коп. пені, 181962 грн. 04 коп. 3% річних, 156674 грн. 29 коп. інфляційних втрат.

Розрахунки перевірені судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.5.3 Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2019; результати долучені до матеріалів справи.

В іншій частині, щодо стягнення з відповідача 110 428 грн. 38 коп. 3% річних, вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, тому задоволенню не підлягають, оскільки 3% річних нараховані на суму коштів, що були сплачені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002.

Відповідач, посилаючись на приписи ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені на 50 %, а також посилаючись на приписи ст. 331 ГПК України розстрочити виконання рішення рівними частинами протягом одного року з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідач зазначає, що відповідно до умов пункту 1.2. договору природний газ придбано відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Сам відповідач не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, а ступінь виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором, - незначний період прострочення виконання грошового зобов`язання. Обсяг розрахунків підприємства за спожитий природний газ залежить виключно від обсягу оплати споживачами вартості спожитих послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії. Станом на 01.01.2018 заборгованість споживачів перед ТОВ «Сумитеплоенерго» становила 268578,5 тис. грн, станом на 01.10.2018 - 182102,5 тис.грн. Скрутне становище відповідача підтверджується звітом ТОВ Сумитеплоенерго про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, згідно якого відповідач був збитковим підприємством в період нарахування пені позивачем. У звіті про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2019 року ТОВ «Сумитеплоенерго» також зазнало лише збитків на загальну суму 4 532 тис. грн. Відповідач в цілому виконав взяті не себе зобов`язання по договору, діяв добросовісно і не мав наміру ухилитися від оплати отриманого товару. Порушення строків оплати допущене не з вини відповідача, а у зв`язку з дією обставин, які не залежали від волі ТОВ «Сумитеплоенерго». В період дії договору №6183/1718-ТЕ-29 оплата вартості природного газу здійснювалась відповідачем не за власним волевиявленням, а за спеціальною процедурою з коштів, отриманих відповідачем від держави у формі субвенцій з Державного бюджету України за пільги та субсидії споживачам послуг відповідача. Відшкодування коштів на пільги, субсидії відповідачу здійснювалось з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не були коштами відповідача, а безпосередньо перераховувались на рахунок позивача. Таким чином, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за постановлений природний газ, що по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих грошових коштів та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. У відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що виключає вину відповідача у порушенні строків виконання зобов`язання по договору. Позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 % від заявленої до стягнення суми - до 471 640 грн. 55 коп. Суд бере до уваги те, що газ, який проданий за договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг; позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору; стягнення на користь позивача суми процентів річних та інфляційних втрат, в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.

Таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 471 640 грн. 55 коп. пені, 181 962 грн. 04 коп. 3% річних, 156 674 грн. 29 коп. інфляційних втрат.

З урахуванням п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Щодо розстрочки виконання рішення суду, слід зазначити наступне.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочку виконання судового рішення в судовому порядку з об`єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Розглянувши заяву відповідача, суд приходить до висновку, що останнім не надано доказів на підтвердження виключних обставин, що роблять неможливим виконання рішення суду. Відповідачем не надано доказів, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про розстрочку зміняться та доказів здійснення заявником заходів для зміни таких обставин (стягнення в судовому порядку дебіторської заборгованості, подання доказів на підтвердження можливості виконання рішення суду частинами протягом року, тощо).

Збитковість діяльності та наявність у підприємства заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження відповідачем господарської діяльності як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними, достатніми та безумовними підставами для розстрочки виконання рішення суду.

Надані суду звіти про фінансові результати підтверджують негативні тенденції фінансового становища відповідача, однак останнім не надано достатніх доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності (довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, доказів відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо).

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (вх. № 2978к від 24.09.2019) про розстрочення виконання рішення, оскільки відповідачем не подано доказів, які б свідчили про наявність виключних об`єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, без урахування зменшення пені.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (вул. Друга Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40030, ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код 20077720) 471 640 грн. 55 коп. пені, 181962 грн. 04 коп. 3% річних, 156674 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 19228 грн 76 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

4. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (вх. № 2978к від 24.09.2019) про розстрочення виконання рішення.

5. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням пп. 17.5. п. 17 Розділу XI Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 10.12.2019.

Суддя Є.А. Жерьобкіна