ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року Справа № 924/678/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на рішення господарського суду Хмельницької області від 23.09.19р. (повний текст 04.10.2019р.) у справі №924/678/18 (суддя Грамчук І.В.)

за заявою Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (м.Старокостянтинів)

до Сільськогосподарського виробничого кооператива "Перший національний виробничий кооператив" (м. Шепетівка)

про визнання недійсним договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.17р.

за участю представників:

позивача - член дирекції Карасьов О.С. (паспорт НОМЕР_1 виданий 14.05.08р.)

Зінкевич Д.В. (посвідчення №6340 від 08.12.17р.)

відповідача - Грищенко І.С. (ордер КС№532611 від 18.03.19р.)

арбітражний керуючий - Ведмєдев С.С (посвідчення №5494/10 від 19.11.16р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 04.12.2018р. у справі №924/678/18 позов Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (31104, Хмельницька область, м.Старокостянтинів, вул.І.Франка, 47, ) до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька область, м.Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, 31, ) про визнання недійсним договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.17р. задоволено. Визнано недійсним договір поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р., укладений між Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" м.Старокостянтинів Хмельницька область та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив", м.Шепетівка Хмельницька область. Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" на користь дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" 1762 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019р. апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.12.18р. у справі №924/678/18 - залишено без задоволення, рішення Господарського суду Хмельницької області - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.04.2019р. у справі №924/678/18 частково задоволено касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив": постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019р. та рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.12.2018р. у справі №924/687/18 - скасовано, справу №924/687/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Суд касаційної інстанції у постанові зазначив, що правові наслідки вчинення правочинів із перевищенням повноважень визначено частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту частини 1 статті 241 Цивільного кодексу України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у виді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину. Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014р. у справі №5013/492/12, а також від 19.08.2014р. у справі №5011-31/17917-2012, від 06.04.2016р. у справі №922/796/15. Однак, ухвалюючи судові рішення у справі, суди попередніх інстанцій наведеного не врахували, тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору як такого, що укладений генеральним директором позивача із перевищенням повноважень. Обмежившись посиланням на відсутність рішення засновника позивача щодо схвалення спірного правочину, господарські суди першої та апеляційної інстанцій достеменно не з`ясували та не встановили чи було вчинено/не вчинено позивачем юридично значимі дії, спрямовані на схвалення оспорюваного договору поставки у розумінні положень статті 241 Цивільного кодексу України, та, відповідно, не дослідили правових наслідків таких дій. Оскільки договір від 19.09.2017р. за своєю правовою природою є договором поставки, важливим є встановлення та дослідження не лише обставин поставки (відвантаження) продукції за таким договором, а й факт отримання покупцем товару за ним, із підтвердженням цього належними, допустимими, достовірними доказами, тобто прийняття до виконання договору і виконання такого договору сторонами. Як убачається із матеріалів справи, позивач упродовж усього розгляду спору заперечував факт виконання оспорюваного договору, стверджуючи, що товару за ним не отримував. У свою чергу, відповідач, у тому числі, посилався на наявні у справі видаткову накладну від 19.09.2017р. №327 на поставку позивачеві товару на суму 1535874,05 грн із ПДВ (сир "Рівненський" вагою 16 665,3 кг), товарно-транспортну накладну від 19.09.2017р., податкову накладну від 19.09.2017р., які, на його думку, підтверджують факт виконання обома сторонами спірного договору та свідчать про конклюдентні дії щодо схвалення оспорюваного правочину; акцентував, що обставини виконання спірного договору позивачем уже були предметом дослідження Господарським судом Хмельницької області у справі №924/234/18 за позовом СВК "Перший національний виробничий кооператив" до ДП "Старокостянтинівський молочний завод"; за наслідками розгляду спору ухвалено рішення від 11.09.2018р., залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018р. і постановою Верховного Суду від 24.01.2019р., про стягнення з ДП "Старокостянтинівський молочний завод" на користь СВК "Перший національний виробничий кооператив" заборгованості за договором поставки від 19.09.2017р. на суму 1535874,05 грн. Наведених обставин, з урахуванням наявних у справі доказів і доводів обох сторін, суди достеменно не з`ясували, тому висновки судів про обґрунтованість позову є передчасними.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019р. відмовлено в позові Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" про визнання недійсним договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р.

Не погоджуючись з винесеним рішення Дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (т.4, арк.справи 6-12).

В скарзі апелянт, зокрема зазначає, що Господарський суд Хмельницької області не виконав постанову Касаційного господарського суду при Верховному суді, чим порушив п.«г» ч.1 ст.315 Господарського процесуального кодексу, а саме не виконав дії, які повинен був виконати у відповідності до змісту постанови суду касаційної інстанції від 16.04.2019р.

Так у рішенні від 23.09.2019р. Господарський суд Хмельницької області не зазначив взагалі чи було чи ні, або в якій частині, враховано ті правові позиції №5013/492/12, №5011-31/17917-2012, №922/796/15, про які стверджував Касаційний господарський суд при Верховному Суді. Крім того, суд першої інстанції не встановлював чи було подальше погодження договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. уповноваженими особами позивача

Також проігноровано та не встановлено, чи була поставка товару від СВК «Перший національний виробничий кооператив» на ДП «Старокостянтинівський молочний завод».

Крім цього зазначає, що при підписанні Договору Генеральний директор ДП «Старокостянтинівський молочний завод» перевищив свої повноваження.

Апелянт стверджує, що довів належними та допустимими доказами, що Сільськогосподарський виробничий кооператив «Перший національний виробничий кооператив» знав або повинен був знати про наявність обмежень представника ДП «Старокостянтинівський молочний завод» на укладення оскаржуваного договору, з огляду на що у суду наявні правові підстави для визнання спірного договору недійсним.

Враховуючи викладене, мало місце укладення договору представником Позивача з перевищенням повноважень, про що було відомо відповідачу.

Суд першої інстанції помилково та виключно на підставі припущень визнав встановленим факт поставки товару відповідачу, проігнорувавши докази, які свідчать про протилежне, чим порушив ч.1 ст.78, ч.2,3 ст.86 Господарського процесуального кодексу.

Стверджує, що Господарський суд Хмельницької області жодним чином не мотивував своєї позиції на якій підставі були проігноровані та відхилені належні, допустимі та достатні докази того, що було відсутнє подальше схвалення оспорюваного договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017 р., а до уваги прийняті припущення відповідача.

Так, у справі №924/678/18 не надано жодного доказу схвалення власником ДП «Старокостянтинівський молочний завод» договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р.

Скаржник посилається на практику, викладену у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20.03.2018р. у справі №910/8794/16, від 12.06.2018р. у справі №927/976/17.

Апелянт просить задовольнити позовні вимоги у зв`язку з наступним: 1) Генеральний директор ДП «Старокостянтинівський молочний завод» здійснив підписання Договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. з перевищенням наданих йому повноважень; 2) відповідачу на момент укладення Договору було відомо про наявні обмеження у повноваження Генерального директора позивача; 3) схвалення правочину згідно норм чинного законодавства - власником позивача не відбулося.

На підставі викладеного (з врахуванням заяви про уточнення апеляційних вимог) просить суд скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019р. у справі №924/678/18, повний текст якого складено 04.10.2019р., та прийняти нове, яким задовольнити позов Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» повністю та покласти судові витрати на відповідача.

Листом №924/678/18/4766/19 від 25 жовтня 2019 р. витребувано з господарського суду Хмельницької області належним чином оформлену справу №924/678/18 до Північно-західного апеляційного господарського суду.

30.10.2019р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла належним чином оформлена справа.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на рішення господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019р. у справі №924/678/18. Та призначено розгляд апеляційної скарги на "04" грудня 2019р. об 10:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

22.11.2019р. (вх.№38698/19) на електронну адресу суду (26.11.2019р. - на поштову) від арбітражного керуючого Сільськогосподарський виробничий кооператив «Перший національний виробничий кооператив» Ведмедєва С.С. надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначає, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 01.08.2018р. у справі №924/234/18 встановлено обставини щодо виконання Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Перший національний виробничий кооператив» зобов`язань з передачі для ДП «Старокостянтинівський молочний завод» товару по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р., а аргументи позивача про те, що дана обставина не встановлена в рішенні у справі №924/234/18 не відповідають дійсності.

Звертає увагу, що в Єдиному державному реєстрі та в Статуті позивача, відсутні відомості про наявність обмежень в керівника позивача, що підтверджується витягом з ЄДР, а трудовий договір жодним чином не реєструвався, наявність обмежень повноважень, які визначені в трудовому договорі та інших документах, не мають чинності у відносинах з відповідачем чи іншими особами.

Крім цього зазначає, що між сторонами протягом 2016-2017 років було укладено значну кількість договорів, які виконувались сторонами і ці договори з підстав перевищення повноважень підписантами, недійсними не визнавались.

Відповідно до п.8.3. Статуту позивача, Генеральний директор має право делегувати частину своїх повноважень окремим посадовим особам Підприємства. При цьому, незважаючи на ту обставину, що підписант вищевказаних договорів від ДП «Старокостянтинівський молочний завод» діяв на підставі довіреності підписаної Генеральним директором, тобто йому делеговані ті ж повноваження, які мав Генеральний директор, на підтвердження повноважень ДП «Старокостянтинівський молочний завод» не надавав будь-яких рішень власника ДП «Старокостянтинівський молочний завод» про схвалення чи погодження укладення Договору про надання послуг №3ТЗР від 01.01.2017 року.

Також зазначає, що дії позивача, який протягом тривалого часу виконував укладені між сторонами правочини, на підтвердження повноважень підписантів не надавав жодних додаткових рішень власника про погодження чи схвалення правочинів, не заперечував проти наявності повноважень генерального директора у відзиві та зустрічному позові по справі №924/234/18, а згодом звертається з вимогою про визнання договору недійсним з підставі перевищення повноважень своїм керівником в даній справі, суперечить його попередній поведінці і є недобросовісними.

Зазначає, що жодних заходів спрямованих на розірвання договору чи визнанню його недійсним, власником не вживалось, посадових осіб до відповідальності не притягнуто; пропозиція щодо укладення спірного договору надійшла саме від позивача; жодних доказів надання чи надсилання документів, які підтверджують наявність обмежень у підписанта договору поставки, на адресу відповідача, позивачем не надано.

Вважає, що надані пояснення Куліківського А.Й. та Панченко Т.С. не містять ознак достовірних доказів, на підставі яких, відповідно до ст. 78 ГПК України, можна встановити дійсні обставини справи, що вже обгрунтовано у раніше поданих відповідачем заявах по сутні справи (відзиві, запереченнях, поясненнях).

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній вирок суду в кримінальному провадженні, який би набрав законної сили щодо факту вчинення кримінального правопорушення посадовими або іншими особами у зв`язку із підробленням документів, печаток, штампів та бланків, збуту чи використання підроблених документів, печаток, штампів. Матеріали справи також не містять документів які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі ДП «Старокостянтинівський молочний завод».

Просить врахувати позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 10.04.2019р. у справі №390/34/17, від 17.07.2018р. у справі №921/311/17-г/7, від 25.10.2018р. у справі №910/19164/17, від 16.10.2018р. у справі №910/20790/17, від 09.04.2013р. у справі №5023/5085/12, від 11.09.2018р. у справі №910/18812/17, від 19.08.2014р. у справі №359гс14, від 16.05.2018р. у справі №910/1163/17, від 08.05.2019р. у справі №904/2156/18, від 30.01.2019р. у справі №755/10947/17, від 08.05.2019р. у справі №904/2156/18.

На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019р. у справі №924/678/18 та залишити в силі рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019р. у справі №924/678/18.

02.12.2019р. (вх.№39586/19) на адресу суду від Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» надійшла заява про уточнення тексту апеляційної скарги (т.4, арк.справи 149) в якій просить суд текст прохальної частини апеляційної скарги читати у такій редакції: « 1. Скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.09.2019р. у справі №924/678/18, повний текст якого складено 04.10.2019р., та прийняти нове, яким задовольнити позов Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» повністю. 2. Покласти судові витрати на відповідача».

03.12.2019р. (вх.№39722/19) на адресу суду від Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» надійшла письмова відповідь на відзив відповідача (т.4, арк.справи 154-158).

У зазначеній відповіді представник, зокрема, зазначає: істотні умови договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. щодо виду товару, його кількості, ціни, строку поставки узгоджувалися між виконавчим директором СВК «Перший національний виробничий кооператив» Грищуком Віктором Антоновичем та Мельник Раїсою Петрівною ; Грищук В.А. не встановлював особу Мельник Р.П. , не перевіряв її документи та не встановлював її повноважень діяти від імені ДП «Старокостянтинівський молочний завод»; Договір поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. був підписаний не 19.09.2019р., на день поставки істотні умови договору не були погоджені, а договір не був підписаний; повноваження генерального директора позивача Гордійчука Ю.А. перевірялися юридичним відділом відповідача; Генеральний директор позивача мав обмеження у повноваженнях, які позначалися пунктом 8.3 Статуту позивача та пунктом 2.12 трудового договору від 01.10.2016р. та обмежували можливість укладати договори на суму, що перевищувало 1000000,00 (один мільйон) гривень; за договором поставка товару здійснюється зі складу Постачальника згідно правил INCOTERMS в редакції 2010 року на умовах EXW (пункт 4.1 Договору). Проте фактично Грищук В.А. підтвердив, що адреса, зазначена у товаросупровідних документах не є складом Кооперативу, а є територією ТОВ «АГРОПЕРЕРОБКА». Всі домовленості, що стосуються виконання умов Договору здійснюються лише в письмовій формі (пункт 12.3 Договору). Жодних письмових домовленостей між позивачем та відповідачем не було щодо поставки товару; всі товаросупровідні документи (товаро-транспортна накладна, видаткова накладна) оформлювалися відповідачем одноосібно. Податкова накладна реєструвалася відповідачем; товаро-транспортна накладна не підписана Кооперативом, а відповідно не є документом; особи, які зазначаються у товаросупровідних документах (товаро-транспортній накладній б/н від 19.09.2018р. та видатковій накладній N8327 від 19.09.2018 р.) не брали участі у поставці товару, а також не отримували товар та навіть не виїжджали за межі свого робочого місця згідно пояснень цих осіб, які були отримані у ході внутрішнього службового розслідування, яке проводилося позивачем у червні 2018 року; ПрАТ «КУА «ДОВІРА-КАПІТАЛ», яке діє від свого імені за рахунок та в інтересах власника Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Альтернативні інвестиції» підтвердило, що рішення щодо укладення та схвалення договору поставки №ВПС/2009-17 від 19.09.2017р. не приймалося.

В судовому засіданні 04.12.2019р. залишено без розгляду заяву Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (вх.№39808/19 від 04.12.2019р.) про відвід колегії суддів Північно-західного апеляційного господарського суду: головуючого судді Саврія В.А., судді Коломис В.В., судді Миханюк М.В. від розгляду справи №924/678/19 за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.09.19р., про що винесено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні 04.12.2019р представники Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" підтримали вимоги апеляційної скарги та надали пояснення по справі.

Член правління та арбітражний керуючий Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" заперечили проти вимог апеляційної скарги, надали пояснення по справі та просили суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 18.07.2018р., станом на 18.07.2018р., керівником юридичної особи - дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" вказано Гордійчука Ю.А. (дата обрання 01.10.2015р.). Окрім того витяг містить інформацію щодо обмеження керівника на вчинення правочинів згідно Статуту підприємства.

Рішенням власника №27/04 від 27 квітня 2017р. затверджено статут дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (в новій редакції).

Пунктом 8 Статуту закріплено, що управління підприємством здійснює його власник, який вирішує всі питання, пов`язані з діяльністю підприємства (п.8.1.).

Поточна діяльність підприємства здійснюється Генеральним директором. При призначенні Генерального директора із ним укладається трудовий договір, в якому визначаються компетенція, права, обов`язки і відповідальність перед Власником, умови матеріального забезпечення і звільнення з посади. Генеральний директор не має права без погодження з Власником підписувати договори, спрямовані на відчуження майна, що належить підприємству (п. 8.3.).

В матеріалах справи наявний трудовий договір від 01.10.2016р., укладений між ПАТ "Компанія управління активами "ДОВІРА-КАПІТАЛ" (що діє за рахунок активів та в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду „Альтернативні інвестиції") в особі Директора Сліпака Олександра Олександровича та Гордійчуком Юрієм Анатолійовичем (Генеральний директор), за умовами якого Гордійчук Юрій Анатолійович наймається на посаду Генерального директора ДП "Старокостянтинівський молочний завод".

За трудовим договором Генеральний директор зобов`язується здійснювати управління поточною діяльністю Товариства, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження майна. Генеральний директор є повноважним представником Товариства щодо його господарської діяльності під, час реалізації повноважень, функцій, обов`язків Товариства, передбачених актами законодавства України, статутом Товариства, іншими нормативними документами. Генеральний директор підзвітний Роботодавцю у межах, встановлених законодавством України, статутом Товариства та цим трудовим договором (розділ 1 трудового договору).

Генеральний директор здійснює поточне (оперативне) керівництво Товариством, забезпечує виконання завдань Товариства, передбачених законодавством України, статутом Товариства, трудовим договором та рішеннями вищого органу Товариства, здійснює організацію роботи Товариства з метою досягнення його прибуткової діяльності відповідно до статуту Товариства згідно з визначеними завданнями та укладеними договорами, вживає заходів щодо забезпечення своєчасного надходження коштів за реалізовані роботи, послуги, товари, вживає заходів щодо своєчасного укладення договорів з постачальниками і споживачами які працюють з підконтрольними Товариству підприємствами, розширення господарських зв`язків, забезпечує виконання завдань і зобов`язань на постачання продукції, забезпечує контроль за виконанням підконтрольними Товариству підприємствами замовлень, договірних зобов`язань у встановлені строки. Роботодавець організує фінансовий контроль за діяльністю Товариства; здійснює контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за Товариством майна (п.п.2.1-2.9).

Генеральний директор має право: без довіреності діяти від імені Товариства, представляти його перед іншими юридичними особами усіх форм власності; розпоряджатися майном та коштами Товариства, укладати угоди окрім тих, що спрямовані на відчуження майна та основних засобів та щодо яких необхідне погодження із вищими органами Товариства; затверджувати та використовувати кошторис; укладати угоди та різного роду договори, в тому числі купівлі-продажу, оренди, підряду, видавати доручення, відкривати та закривати банківські рахунки; приймати рішення щодо вчинення Товариством правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, не перевищує 1000000 (одного мільйона) грн. Крім того, ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом такого правочину, не повинна перевищувати 0,5% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства (п.2.12). Повноваження, які не визначенні трудовим договором, Генеральний директор має право виконувати тільки після прийняття відповідного рішення вищим органом Товариства (п.2.16).

Внесення змін та доповнень до трудового договору здійснюється шляхом підписання додаткових угод (п.5.1.).

Трудовий договір вступає в силу з моменту укладення і діє до 01.10.2017р. (п.6.1.). Договір підписаний від імені роботодавця - Сліпко О . О. , від імені генерального директора - Гордійчук Ю.А.

19.09.2017р. між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" - "Постачальник" (в особі виконавчого директора Грищука Віктора Анатолійовича, який діє на підставі Статуту) та Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" - "Покупець" (в особі Генерального директора Гордійчука Юрія Анатолійовича, що діє на підставі Статуту) був укладений Договір поставки №ВСП/2009-17, відповідно до п.1.1. якого, Постачальник зобов`язується поставити у зумовлені Договором строки молочну продукцію, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму за умовами цього Договору.

Як вбачається з розділу 1 Договору, вид, асортимент, кількість, загальна вартість товару - зазначаються у накладній на кожну партію товару, які є невід`ємною частиною даного Договору. Ціна за одиницю товару відповідної якості - 92,16 грн. з ПДВ за 1кг. Кількість товару - 16665,3 кг. Загальна ціна Договору складає 1535874,05 грн. Замовлення товару може бути зроблено в усній або письмовій формі. Підтвердженням виконання замовлення Сторони домовилися вважати факт відпуску товару згідно видаткової накладної. Право власності на товари та ризик випадкової загибелі та/або псування товару переходить до Покупця з моменту підписання його представником видаткової накладної. Усі видаткові накладні, що оформлені між Сторонами протягом строку дії Договору, вважаються такими, що видані на підставі та в межах Договору, навіть при відсутності вказівки (посилання) на Договір в самій видатковій накладній і є невід`ємною частиною Договору. Постачальник гарантує, що товар є новим, що Постачальник є власником товару, який нікому не проданий, в наймі (оренді), в податковій або іншій заставі, під забороною на відчуження не знаходиться, вільний від прав, претензій і позовів третіх осіб.

Згідно п.2.1.Договору постачальник зобов`язується: упакувати та надати товар на умовах, передбачених Договором; замінити неякісний товар на якісний на протязі 5 (п`яти) календарних днів з моменту звернення Покупця. Покупець зобов`язується: прийняти і оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Оплата здійснюється Покупцем в гривнях України шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника по мірі використання товару, але не пізніше 20 (двадцятого) грудня 2017р. Зміна форми, порядку проведення розрахунків допускається лише за додатковим письмовим Договором Сторін (розділ 3 Договору).

Поставка товару здійснюється зі складу Постачальника згідно правил INCOTERMS в редакції 2010р. на умовах EXW. Поставка товару здійснюється до 3 (трьох) календарних днів (п.п.4.1., 4.2. договору).

Приймання товару по кількості та якості проводиться згідно накладних та показників якості, вказаних в ГОСТах та іншій нормативно-технічній документації на даний вид товару, і відповідно вимог Інструкції П-6 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. та Інструкції П-7 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості" затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. (розділ 6 Договору).

З розділу 7 Договору вбачається, що за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору, сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України. Застосування господарських санкцій не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язання в натурі. Сторона, що порушила грошове зобов`язання згідно чинного Договору, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони за весь період прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу протягом всього терміну прострочення.

У розділі 11 Договору погоджено, що останній може бути змінений, розірваний лише за взаємною згодою Сторін. Всі зміни та доповнення до Договору виконуються лише в письмовій формі та підписуються Сторонами. Договір підписаний Сторонами і переданий за допомогою факсимільного зв`язку має юридичну силу з подальшою заміною на оригінал з мокрою печаткою.

Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2017р. (р.12.1. договору).

Договір підписаний зі сторони Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" ("Постачальника") Грищук В.А. та Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" ("Покупець") Гордійчук Ю.А.

У матеріалах справи наявні: видаткова накладна №327 від 19.09.2017р на поставку дочірньому підприємству "Старокостянтинівський молочний завод" товару на суму 1535874,05 грн. з ПДВ (сир "Рівненський" вагою 16665,3 кг), товарно-транспортна накладна від 19.09.2017р. на поставку ДП "Старокостянтинівський молочний завод" товару на суму 1535874,05 грн., договір від 27.09.2017р. про часткове зарахування зустрічних однорідних вимог (укладений між СВК "Перший національний виробничий кооператив" та ТОВ „Агропереробка"), довіреність №4124 від 18.09.2017р., видана ДП "Старокостянтинівський молочний завод" Мельник Р.П. на отримання від СВК "Перший національний виробничий кооператив" товару, претензія № 36 від 21.02.2018р. (фіскальний чек та опис вкладення від 22.02.2018р.) про оплату поставленого та неоплаченого товару на суму 1535874,05 грн.

У наявних у матеріалах справи поясненнях Панченко Т.С. від 07.06.2018р. зазначено, що на виконання наказу ДП "Старокостянтинівський молочний завод" від 06.06.2018р. про проведення службового розслідування по факту поставки сільськогогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" сиру Рівненського, Панченко Т.С. повідомляє, що протягом 19 вересня 2017р., весь робочий день перебувала на робочому місці за адресою: м.Житомир, вул.Заводська, 21. Довіреності ДП "Старокостянтинівський молочний завод" на отримання товару по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. Панченко Т.С. не видавали.

Згідно наявних у матеріалах справи пояснень Куліківського А.Й. від 07.06.2018р., на виконання наказу ДП "Старокостянтинівський молочний завод" від 06.06.2018р. про проведення службового розслідування по факту поставки сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" сиру Рівненського по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017p. Куліківський А.Й. повідомляє, що працівники СВК "Перший національний виробничий кооператив" не передавали Куліківському А.Й. товар по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р., а також довіреності ДП "Старокостянтинівський молочний завод" на отримання товару по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. Куліківському А.Й. не видавали.

Як вбачається з пояснень Ковтуцького М.І. від 07.06.2018р., комірник складу сировини підприємства Панченко Тамара Сергіївна протягом 19 вересня 2017р. весь робочий день перебувала на робочому місці за адресою: м.Житомир, вул.Заводська, 21. Панченко Т.С. не отримувала від працівників СВК "Перший національний виробничий кооператив" товар по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. Довіреності ДП "Старокостянтинівський молочний завод" на отримання товару по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р. Панченко Т.С. не видавали. Водій автотранспортних засобів (вантажне авто) транспортного цеху Куліківський Анатолій Йосипович не отримував довіреності на отримання товару по договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р., тоді як зазвичай водій товар від контрагентів не отримує.

У матеріали справи наявний лист (за підписом директора Сліпко О.О.) від 17.10.20218р. ПАТ "Компанія управління активами "ДОВІРА-КАПІТАЛ", у якому повідомлено, що рішення щодо схвалення договору поставки №ВСП/2009-17 Засновником не приймалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, відповіді на відзив, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, врахувавши позиції Верховного Суду, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно ст.20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, в тому числі іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі визнання правочину недійсним. Цей спосіб захисту безпосередньо регламентується статтями 215, 236 ЦК України.

Позивач обрав спосіб захисту та звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним.

Предметом даного позову є визнання недійсним договору, а підставою даного позову, на думку позивача, є наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого договору недійсними.

Отже, предметом доказування у даній справі є наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) та в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Крім цього, у даній справі необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п`ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Як вже зазначалось, 19.09.2017р. між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив" - "Постачальник" (в особі виконавчого директора Грищука Віктора Антоновича, який діє на підставі Статуту) та Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" - "Покупець" (в особі Генерального директора Гордійчука Юрія Анатолійовича, що діє на підставі Статуту) був укладений Договір поставки №ВСП/2009-17, відповідно до п.1.1. якого, Постачальник зобов`язується поставити у зумовлені Договором строки молочну продукцію, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму за умовами цього Договору. Факт укладення вищезазначеного Договору сторонами не заперечується. В преамбулі договору зазначено, що сторони діють відповідно до Статуту.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як передбачено ч.1 ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Органи юридичної особи діють у межах повноважень, наданих їм установчими документами та законом. Орган юридичної особи як її частина представляє інтереси останньої у відносинах з іншими суб`єктами права без спеціальних на те повноважень (без довіреності). Між юридичною особою та її органом правові відносини не виникають, а тому дії її органу визнаються діями самої юридичної особи.

У відносинах з третіми особами слід виходити з презумпції наявності достатнього обсягу повноважень на здійснення дієздатності юридичної особи як у одноособового органу юридичної особи, так і керівника її колегіального органу.

В пункті 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Щодо кола повноважень генерального директора юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені цієї особи, то вони визначаються її установчими документами, які затверджуються юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку, трудовим договором.

Як вбачається з преамбули договору поставки від 19.09.2017р. №ВСП/2009-17, при підписанні вказаного договору Генеральний директор Гордійчук Юрій Анатолійович діяв на підставі Статуту.

Згідно з розділом 8 Статуту "Управління підприємством" (затвердженим Рішенням власника №27/04 від 27.04.2017р.) визначено компетенцію Власника та Генерального директора.

У відповідності до п.8 Статуту передбачено, що управління підприємством здійснює його власник, який вирішує всі питання, пов`язані з діяльністю підприємства (п.1.8.).

Поточна діяльність підприємства здійснюється Генеральним директором. При призначенні Генерального директора із ним укладається трудовий договір, в якому визначаються компетенція, права, обов`язки і відповідальність перед Власником, умови матеріального забезпечення і звільнення з посади. Генеральний директор не має права без погодження з Власником підписувати договори, спрямовані на відчуження майна, що належить підприємству. (п.8.3.).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах " Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991р., "Федоренко проти України" від 01.06.2006р. зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і кошти, активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Таким чином, пунктом 8.3. Статуту позивача (затвердженого рішенням власника №27/04 від 27.04.2017р.) передбачено, що підписуючи договори, спрямовані на відчуження майна (в т.ч. коштів), що належить підприємству, Генеральний директор повинен отримати згоду Власника на укладення правочину.

З трудового договору від 01.10.2016р., укладеного між ПАТ "Компанія управління активами "ДОВІРА-КАПІТАЛ" (що діє за рахунок активів та в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Альтернативні інвестиції») в особі Директора Сліпака Олександра Олександровича та Гордійчуком Юрієм Анатолійовичем (Генеральний директор), за умовами якого Гордійчук Юрій Анатолійович наймається на посаду Генерального директора ДП "Старокостянтинівський молочний завод".

За трудовим договором Генеральний директор зобов`язується здійснювати управління поточною діяльністю Товариства, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження майна. Генеральний директор є повноважним представником Товариства щодо його господарської діяльності під, час реалізації повноважень, функцій, обов`язків Товариства, передбачених актами законодавства України, статутом Товариства, іншими нормативними документами. Генеральний директор підзвітний Роботодавцю у межах, встановлених законодавством України, статутом Товариства та цим трудовим договором (розділ 1 трудового договору).

Генеральний директор має право: без довіреності діяти від імені Товариства, представляти його перед іншими юридичними особами усіх форм власності; розпоряджатися майном та коштами Товариства, укладати угоди окрім тих, що спрямовані на відчуження майна та основних засобів та щодо яких необхідне погодження із вищими органами Товариства; затверджувати та використовувати кошторис; укладати угоди та різного роду договори, в тому числі купівлі-продажу, оренди, підряду, видавати доручення, відкривати та закривати банківські рахунки; приймати рішення щодо вчинення Товариством правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, не перевищує 1 000 000,00 (одного мільйона) грн. Крім того, ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом такого правочину, не повинна перевищувати 0,5 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства (п.2.12). Повноваження, які не визначенні трудовим договором, Генеральний директор має право виконувати тільки після прийняття відповідного рішення вищим органом Товариства (п.2.16).

Таким чином, п.2.16. трудового договору від 01.10.2016р. (укладеного між ПАТ "Компанія управління активами "ДОВІРА-КАПІТАЛ" та Гордійчуком Юрієм Анатолійовичем ) передбачено, що повноваження, які не визначенні трудовим договором (в т.ч. вчинення товариством правочину на суму, що перевищує 1000000,00 грн.) Генеральний директор має право укладати тільки після прийняття відповідного рішення вищим органом товариства.

Статтею 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Таким чином, із змісту частини 1 статті 241 Цивільного кодексу України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у виді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014р. у справі №5013/492/12, а також від 19.08.2014р. у справі №5011-31/17917-2012, від 06.04.2016р. у справі №922/796/15.

Однак, Гордійчук Юрій Анатолійович , як генеральний директор Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", під час підписання договору 19.09.2017р. №ВСП/2009-17 перевищив обсяг права на здійснення повноважень, оскільки трудовим договором від 01.10.2016р. його уповноважено приймати рішення щодо вчинення Товариством правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, не перевищує 1000000,00 (одного мільйона) грн.

При цьому, видаткова накладна №327 від 19.09.2017р. на поставку дочірньому підприємству "Старокостянтинівський молочний завод товару на суму 1535874,05 грн., товарно-транспортна накладна від 19.09.2017р. на поставку ДП "Старокостянтинівський молочний завод" товару на суму 1535874,05 грн. не є доказами схвалення правочину особою, від імені якої було укладено договір.

Позивачем надано у матеріали справи лист (за підписом директора Сліпко О.О.) від 17.10.2018р. ПАТ "Компанія управління активами "ДОВІРА-КАПІТАЛ", у якому повідомлено, що рішення щодо схвалення договору поставки ВСП/2009-17 засновником не приймалося.

Щодо тверджень відповідача про те, що він як контрагент не знав про наявні обмеження у повноваженнях представника цієї юридичної особи, доказів надання позивачем відповідачу при укладенні договору Статуту підприємства, трудового договору із керівником, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не надано, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом норм частини 1 статті 216 та частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його укладення і не створює ніяких юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Приписи п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Саме лише порушення обов`язку діяти в межах повноважень не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України) (п.3.3 Постанови Пленуму від 29.05.2013р. №11).

Відповідно до ч.3 ст.92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Отже, підставою для недійсності правочину може бути доведеність юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин.

Отже, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними.

Однак закон ураховує, що питання щодо визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій відноситься до внутрішніх взаємовідносин юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 ЦК України містить виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом з тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Загалом, контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, зокрема, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи (аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2017р. у справі №907/24/16).

Крім того, у правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2018р. у справі №927/976/17 встановлено: «Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента; вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин».

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 18.07.2018р., станом на 18.07.2018р., керівником юридичної особи - дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" вказано Гордійчука Юрія Анатолійовича (дата обрання 01.10.2015р.). Витяг містить інформацію щодо обмеження керівника на вчинення правочинів згідно статуту підприємства.

Крім того, у спірному договорі поставки зазначено, що від імені Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" договір укладає Генеральний директор Гордійчук Ю.А., що діє на підставі Статуту.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини, позивач довів належними та допустимими доказами, що Сільськогосподарський виробничий кооператив "Перший національний виробничий кооператив" знав або повинен був знати про наявність обмежень представника дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на укладення оскаржуваного договору, з огляду на що наявні правові підстави для визнання спірного договору недійсним.

Відповідач, посилаючись на рішення судів у справі №924/234/18 вважає, що обставини виконання господарської операції є встановленими, а відтак робить висновок, що дії керівника юридичної особи схвалені у подальшому юридичною особою шляхом вчинення конклюдентних дій.

Колегія суддів вважає помилковими ототожнення дії, спрямовані на виконання договору з схваленням юридичною особою укладеного договору, оскільки, як вбачається з вже досліджених раніше доказів, перевищення повноважень особи -підписанта договору полягало в укладенні угоди на значно більшу суму, ніж дозволялось установчими документами і контрактом керівника.

Також, не приймаються до уваги твердження відповідача про те, що подальшим схваленням спірного правочину є підписання товаророзпорядчих документів, присутність від імені позивача, під час завантаження товару водія автомобіля (який було надіслано за замовленням ДП "Старокостянтинівський молочний завод") Куліковського А.І. та технолога Мельник Р.П. (якій раніше надавались зразки товару, що є предметом спірного договору, та на ім`я якої Позивачем видано довіреність №4124 від 18.09.2017р.), передання їм оригіналу договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.2017р., накладної №327 від 19.09.2017р., товарно-транспортної накладної від 19.09.2017р.

Так, у відповідності до ч.1 ст.241 Цивільного кодексу України відповідачем не доведено, що спірний правочин (вчинений представником з перевищенням повноважень) отримав наступне схвалення від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення (відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

На противагу цьому, позивачем надано у матеріали справи лист (за підписом директора Сліпко О.О.) від 17.10.2018р. ПАТ "Компанія управління активами "ДОВІРА-КАПІТАЛ", у якому повідомлено, що рішення щодо схвалення договору поставки ВСП/2009-17 засновником не приймалося.

Позиція відповідача, що однією із підстав дійсності спірного правочину є факт не притягнення до відповідальності генерального директора товариством "Компанія з управління активами "ДОВІРА-КАПІТАЛ" відповідно до умов трудового договору, судом до уваги не приймається, оскільки згідно із ст.ст.147, 147-1 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано заходи стягнення органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника за вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності притягнення працівника до даного виду відповідальності є виключно правом органу, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду). Таким чином, не застосування заходів дисциплінарного стягнення органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) не може свідчити про наступне схвалення правочину від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Виходячи з положень Статуту дочірнього підприємства, особливостей утворення дочірнього підприємства, рішення про подальше схвалення укладеної угоди повинно прийматись тим органом, який відповідне обмеження запровадив, що, як випливає з наведеного, не відбулось.

Відповідач також зазначав, що пояснення Куліківського А.Й. та Панченко Т.С. не містять ознак достовірних доказів, на підставі яких, можна встановити дійсні обставини справи, а зі змісту видаткової накладної №327 від 19.09.2017р. та ТТН від 19.09.2017р. вбачається, що отриманий позивачем товар був прийнятий представником позивача, реєстрація податкової накладної №59 від 19.09.2017р., що додатково підтверджує реальність здійснення господарської операції.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи не впливають на вирішення спору, оскільки предметом доказування по даній справі є наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного правочину (господарського договору) недійсним на момент його вчинення (укладення) та в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Крім того, у даній справі судом встановлено, що оспорюваний правочин на момент його укладення вчинений особою поза необхідним обсягом цивільної дієздатності.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення абомають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Як встановлено ст.79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти засновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем належними, допустимими та достатніми засобами доказування доведено порушення його прав укладенням спірного договору. Докази, які б спростовували вище встановлені обставини, відповідачем не надано.

Одночасно, рішення господарського суду повинне бути спрямоване на реальне настання правових наслідків захист чи відновлення порушеного чи оспорюваного права і законного інтересу, а також на вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання недійсним договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.17р, є ефективним способом захисту в даному випадку, що усуне юридичну невизначеність та сумніви щодо дотримання загальних вимог чинності правочину у розумінні ст. 203 ЦК України.

З врахуванням вищевикладеного, позов дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" про визнання недійсним договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.17р. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.09.19р. у справі №924/678/18 скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" до Сільськогосподарського виробничого кооператива "Перший національний виробничий кооператив" про визнання недійсним договору поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.17р.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" задоволити.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.09.19р. у справі №924/678/18 скасувати.

Прийняти нове рішення по справі.

Позов Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" до Сільськогосподарського виробничого кооператива "Перший національний виробничий кооператив" про визнання недійсним договору поставки № ВСП/2009-17 від 19.09.17р. - задоволити.

Визнати недійсним договір поставки №ВСП/2009-17 від 19.09.17р., укладений між Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перший національний виробничий кооператив".

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (30403, Хмельницька область, м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, 31, ) на користь Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (31104, Хмельницька область, м.Старокостянтинів, вул. І. Франка, 47, ) 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 09.12.2019р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.