ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2400/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Савченко А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Тодорашко А.В. за довіреністю від 26.06.2019р.;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ про стягнення 6 580 355,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі по тексту ДП „Адміністрація морських портів України) звернулось до господарського суду із позовом до державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ (далі по тексту ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 4 022 772,76 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 3 872 146,50 грн., пені у розмірі 138583,96 грн., трьох відсотків річних у розмірі 12042,30 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про відшкодування витрат з використання електричної енергії №19/41-003 від 24.06.2019р. в частині відшкодування витрат за поставлену енергію.

16.09.2019р. до господарського суду від ДП „Адміністрація морських портів України надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути із відповідача суму основного боргу у розмірі 6 005 410,96 грн., пеню у розмірі 330 135,82 грн., три відсотки річних у розмірі 29045,56 грн. Заява про збільшення розміру позовних вимог була прийнята судом до розгляду, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі до закінчення підготовчого засідання збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Ухвалою суду від 09.10.2019р. було закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог ДП „Адміністрація морських портів України до ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ про стягнення суми основного боргу у розмірі 2 000 000,00 грн.

09.10.2019р. до господарського суду від ДП „Адміністрація морських портів України надійшла чергова заява про збільшення розміру позовних вимог на 2 215 763,56 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 2 070 328,20 грн., пені у розмірі 133 315,74 грн., трьох відсотків річних у розмірі 12119,62 грн. Таким чином, у поданій до суду заяві позивач просить стягнути із відповідача суму основного боргу у розмірі 6 075 739,16 грн., пеню у розмірі 463451,56 грн., три відсотки річних у розмірі 41 165,18 грн. Заява про збільшення розміру позовних вимог була прийнята судом до розгляду на підставі приписів ст. 46 ГПК України.

ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ не скористалось наданим законом правом на участь свого представника у судовому процесі з розгляду даної справи, відзиві на позовну заяву до господарського суду від відповідача не надходило. При цьому, у поданому до суду клопотанні відповідач просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 10 %, розмірі якої на момент подання клопотання складав 33 013,58 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

24.06.2019р. ДП „Адміністрація морських портів України (Виконавець) та ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ (Замовник) було укладено договір про відшкодування витрат з використання електричної енергії №19/41-003 (зареєстрований у Чорноморській філії ДП „Адміністрація морських портів України за №118-П-ЧФ-19), відповідно до п. п. 1.1, 2.1 2.2 якого предметом договору є відшкодування Замовником Виконавцю витрат з використання електричної енергії. Виконавець за умовами договору зобов`язується забезпечити постачання, а Замовник відшкодувати витрати за поставлену електричну енергію відповідно до умов договору, своєчасно виставляти Замовнику рахунки на оплату та оформлення документів, відповідно до умов розділу 7 цього договору.

Згідно з п. п. 3.1, 3.4 договору про відшкодування витрат з використання електричної енергії №19/41-003 від 24.06.2019р. Замовник зобов`язаний здійснювати відшкодування витрат за поставлену електричну енергію технологічними електричними мережами Виконавця за додатком №1 „Порядок формування величини вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії Замовником; не пізніше 12-го числа місяця, наступного за розрахунковим, отримати рахунок на оплату та акт наданих послуг.

Відповідно до п. п. 7.1, 7.4 договору про відшкодування витрат з використання електричної енергії №19/41-003 від 24.06.2019р. розрахунковим періодом для відшкодування витрат за поставлену електричну енергію приймається один місяць з 1 по 30(31) число. Розрахунки по відшкодуванню величини вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії Замовником здійснюються виключно грошовими коштами на поточний рахунок Виконавця, відповідно за додатком №1 «Порядок формування величини вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії Замовником». Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Виконавця. Оплата вартості відшкодування витрат з використання електричної енергії здійснюється за фактом їх надання, на протязі 15 календарних днів з дати підписання акту наданих послуг; у разі порушення строків оплати Виконавець мас право припинити надавати послуги на об`єкти Замовника.

Згідно з п. 8.2 договору про відшкодування витрат з використання електричної енергії №19/41-003 від 24.06.2019р. в разі порушення Замовником терміну оплати наданих послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Положеннями п. 13.1 договору про відшкодування витрат з використання електричної енергії №19/41-003 від 24.06.2019р. визначено, що даний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками. При цьому, сторони домовились, що даний договір регламентує взаємовідносини між сторонами, що виникли з 01.05.2019р. згідно ст. 631 ЦК України, і діє до 31.12.2019р.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі були підписані наступні акти наданих послуг: акт №759 від 31.05.2019р. на суму 2 173 319,42 грн., акт №932 від 30.06.2019р. на суму 1 698 827,08 грн., акт №536 від 31.07.2019р. на суму 2 133 264,46 грн., акт №806 від 31.08.2019р. на суму 2 070 328,20 грн. Крім того, позивачем було виставлено відповідачем наступні рахунки: №759 від 31.05.2019р. на суму 2 173 319,42 грн., №932 від 30.06.2019р. на суму 1 698 827,08 грн., №565 від 31.07.2019р. на суму 2 133 264,46 грн., №806 від 31.08.2019р. на суму 2 070 328,20 грн.

На підставі платіжного доручення №2532 від 23.09.2019р. ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ під час вирішення даного спору було сплачено вартість наданих позивачем послуг на суму 2 000 000,00 грн., у зв`язку з чим, ухвалою судувід 09.10.2019р. було закрито провадження у даній частині вимог позивача.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ позивачем було наголошено, що відповідачем не було у повному обсязі оплачено вартості наданих ДП „Адміністрація морських портів України за договором №19/41-003 від 24.06.2019р. послуг, що і стало підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами з метою захисту порушених прав.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору №19/41-003 від 24.06.2019р. протягом травня 2019р. - серпня 2019р. були виконанні у повному обсязі, що підтверджується підписаними між сторонами по справі актами наданих послуг на загальну суму 8 075 739,16 грн. Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором №19/41-003 від 24.06.2019р.

було частково оплачено вартість наданих позивачем послуг на суму 2 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2532 від 23.09.2019р.

З викладених обставин позовні вимоги ДП „Адміністрація морських портів України до ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ про стягнення суми основного боргу у розмірі 6 075 739,16 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих послуг позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 41 165,18 грн., які були розраховані позивачем по кожному із рахунків окремо станом на 04.10.2019р.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку. Наведе має наслідком необхідність задоволення заявлених ДП „Адміністрація морських портів України до ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 41 165,18 грн.

З посиланням на умови п. 8.2 договору про відшкодування витрат з використання електричної енергії №19/41-003 від 24.06.2019р., а також приписи чинного законодавства ДП „Адміністрація морських портів України було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 463451,56 грн., яка була розрахована позивачем по кожному із рахунків окремо станом на 04.10.2019р.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку пені. Вирішуючи питання про розмір пені, який підлягає стягненню із ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ на користь ДП „Адміністрація морських портів України в межах даної справи, господарський суд вважає за необхідне надати правову оцінку заявленому відповідачем клопотанню про зменшення розміру пені з підстав скрутного фінансового становища. На підтвердження факту збитковості підприємства за результатами господарської діяльності за перше півріччя 2019р. суду було надано відповідні фінансові документи.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, приймаючи до уваги істотний розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій, а також збиткову діяльність підприємства у першому півріччі 2019р., та враховуючи сплату відповідачем в процесі вирішення даного спору суми основного боргу у розмірі 2 000 000,00 грн., керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, та принципом збалансованості інтересів сторін, суд вважає за правомірне зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій, а саме: розмір пені до суми 300 000,00 грн., який підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 6 075 739,16 грн., пені у розмірі 300 000,00 грн., трьох відсотків річних у розмірі 41 165,18 грн. відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 615, 617, 901, 903, 905, 907 ЦК України, ст. ст. 179, 193, 231, 232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача у повному обсязі незважаючи на зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій відповідно до приписів ст. 129 ГПК України та п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. за № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України. При цьому, решта суми судового збору у розмірі 30 000,00 грн. підлягає поверненню з державного бюджету за клопотанням позивача на підставі ухвали суду відповідно до ст. 7 Закону України „Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ /68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ідентифікаційний код 01125672/ на користь державного підприємства „Адміністрація морських портів України /01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ідентифікаційний код 38727770/ в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України //68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ідентифікаційний код 38728418/ суму основного боргу у розмірі 6 075 739,16 грн. /шість мільйонів сімдесят п`ять тисяч сімсот тридцять дев`ять грн. 16 коп./, пеню у розмірі 300 000,00 грн. /триста тисяч грн. 00 коп./, три відсотки річних у розмірі 41 165,18 грн. /сорок одна тисяча сто шістдесят п`ять грн. 18 коп./, судовий збір у розмірі 98 705,33 грн. /дев`яносто вісім тисяч сімсот п`ять грн. 33 коп./.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.12.2019р.

Суддя С.П. Желєзна