ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Справа№ 910/8937/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019

у справі № 910/8937/19 (суддя О.М. Спичак)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 28 644 грн 45 коп.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 28 644 грн 45 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталася у зв`язку із неправомірними діями особи під час керування транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, було завдано шкоду транспортному засобу, страховиком якого є позивач. Оскільки ДТП було визнано страховим випадком, тому позивачем було здійснено страхову виплату страхувальнику. Позивач вважає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до винної особи в межах виплаченого ним страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 у справі № 910/8937/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 у справі № 910/8937/19 повністю та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення. Позивач вважає, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в задоволенні його вимог з посиланням на необхідність визначення суми страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту зносу автомобіля 0,43%.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Українська страхова група» у справі № 910/8937/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Згідно ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи (ч. 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 у справі № 910/8937/19. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

21.11.2019 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки судове рішення прийняте з врахуванням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено з постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.10.2018 у справі №361/6132/18, що 07.09.2018 о 20 год. 26 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Опель Астра, державний номер НОМЕР_1 , по автодорозі М-01 Київ-Чернігів, рухаючись в напрямку м. Чернігів, при перестроюванні в іншу полосу руху не надав переваги в русі автомобілю марки Форд, державний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку по смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого здійснив зіткнення з ним та автомобілі отримали механічні пошкодження.

Даною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки Форд, державний номер НОМЕР_2 , застрахований позивачем відповідно до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку з додатками до нього № 28-0199-2700/18- AVIS від 18.12.2017.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні положення визначені статтею 979 Цивільного кодексу України за якою за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. В цій статті також встановлено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

В статті 11 Цивільного кодексу України зазначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі за текстом - Закон), містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 цього Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

З матеріалів справи, положень ст.ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Хоч і регрес, і суброгація виникають на підставі закону, проте вказані підстави є різними. Так суброгація виникає, зокрема, на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", а регрес, зокрема, на підставі ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Між поняттями суброгації та регресу існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль марки Форд, державний номер НОМЕР_2 , та власнику автомобіля завдано шкоду, визначену на підставі Акту з надання послуг по ремонту автомобіля № КЗС00000324 від 07.12.2018, складеного Підприємством з іноземними інвестиціями "ВІП-РЕНТ", яке здійснювало відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля.

Позивачем було складено страховий акт №СТОКА-6913 від 21.12.2018, в якому подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 94 350 грн.

Кошти в розмірі 94 350 грн. були перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 25445 від 22.12.2018.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 94 350 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу марки Опель Астра, державний номер НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, внаслідок якого нанесено шкоду автомобілю марки Форд, державний номер НОМЕР_2 , застрахована у відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/00951644.

Відповідно до умов договору (полісу) № АК/00951644 страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки Опель Астра, державний номер НОМЕР_1 .

Зокрема, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 100 000 грн., розмір франшизи встановлено в розмірі 1 000 грн.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Опель Астра, державний номер НОМЕР_1 , застрахована у відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/00951644, то відповідно до наведених положень Закону, обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП водієм автомобіля Опель Астра, державний номер НОМЕР_1 власнику автотранспортного засобу Форд державний номер НОМЕР_2 , покладається на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність базується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки Опель Астра, державний номер НОМЕР_1 , встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, обсяг відповідальності страховика винної в ДТП особи обмежується в тому числі вартістю відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля.

Доводи відповідача про те, що розрахунок страхового відшкодування повинен проводитись з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу марки Форд, державний номер НОМЕР_2 , який згідно складеного на його замовлення Дослідження визначення вартості відновлювального ремонту зі зносом або без зносу № АА 2495ВР - 1 від 28.02.2019 складає 0,43 % не приймаються колегією суддів до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Положеннями п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Крім цього, п. 7.40 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

Як вбачається з долученого відповідачем до матеріалів справи Дослідження визначення вартості відновлювального ремонту зі зносом або без зносу № АА 2495ВР - 1 від 28.02.2019, виконаного на його замовлення фахівцем експортно-розрахункового управління, при визначені вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Форд, державний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП, експертом враховано коефіцієнт фізичного зносу, який дорівнює 0,43%. При цьому в Дослідженні вказано, що кузовні складові зазначеного автомобіль відновлювалися ремонтом.

Відповідачем в підтвердження здійснення ремонтних робіт автомобіля Форд, державний номер НОМЕР_2 подано роздруківку з системи AUDAHISTORI, в якій міститься відомості про те, що автомобіль раніше ремонтувався тричі.

Проте дана роздруківка з системи AUDAHISTORI не може бути прийнята судом, оскільки не підтверджує здійснення ремонтних робіт, зокрема, як зазначено в п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, складових частин кузова, кабіни або рами автомобіля Форд, державний номер НОМЕР_2 .

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відновлення складових частин кузова, кабіни або рами автомобіля марки Форд, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження та відповідно про неправильне застосування судом першої інстанції п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів при проведені розрахунку відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,43%.

Оскільки строк експлуатації пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Форд, державний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП не перевищував 7 (семи) років згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 наданого позивачем суду першої інстанції, а відповідач не довів факту ремонту складових частин кузова, кабіни або рами цього автомобіля, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо правомірності визначення позивачем вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Форд, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,00 (нулю).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що виплативши страхове відшкодування за договором добровільного страхування, позивач набув права зворотної вимоги до відповідача в сумі страхового відшкодування виходячи з вартості (реальної) суми в розмірі 94 350 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до НАСК «Оранта» з заявою на виплату (страхового) відшкодування № 30554 від 01.02.2019, в якій просив сплатити суму в розмірі 94 350 грн.

За результатами вказаної заяви відповідачем згідно платіжного доручення № 13632 від 12.03.2019 здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 64 705 грн 55 коп.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити різницю між фактичним розміром шкоди (94 350 грн.) та страховою виплатою (64 705 грн 55 коп), що становить 29 644 грн. 45 коп.

Разом з цим, згідно ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як встановлено судом, умовами полісу № АК/00951644 розмір франшизи встановлено в розмірі 1 000 грн., у зв`язку із чим сума страхового відшкодування при зверненні з позовом до суду зменшена позивачем на вказану суму та становить 28 644 грн 45 коп.

Відповідно ч. 5 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу Форд, державний номер НОМЕР_2 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, колегія суддів дійшла висновку, що сума страхового відшкодування, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивача становить 28 644 грн 45 коп.

Вищенаведене свідчить про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають судовому захисту.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевикладені доводи позивача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому остання підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також про невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, що згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції повністю з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 у справі № 910/8937/19 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" задовольнити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська,7-д; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32 -А, ) суму страхового відшкодування у розмірі 28 644 (двадцять вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн 45 коп. та 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська,7-д; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, 32 -А, ) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/893719 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова