ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019м. ДніпроСправа № 904/4235/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ"

до Індивідуального підприємства "Бодолан Наталія"

про стягнення 19734,17 ЄВРО

Суддя Манько Г.В.

За участю секретаря судового засідання Федьковської О.В.

Представники:

Від позивача Воронько О.О. ордер ДП № 2545/026 від 15.04.2019

Від відповідача не з`явився .

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Індивідуального підприємства "Бодолан Наталія" суму основного боргу у розмірі 18 600 євро та пені 1134,17 євро. та судового збору.

Позивач наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що наданими у справі доказами у повному обсязі підтверджені позовні вимоги. Зазначив, що усі докази, що є підставою позовних вимог надав до господарського суду. У судовому засіданні підтримав доводи, викладені у позовній заяві. Звертав увагу суду, що неодноразово намагався врегулювати дане питання у телефонному режимі. Однак Відповідач не виходив на зв`язок, а коли і виходив - чітких термінів погашення боргу не зазначав. 07 серпня 2018 року представники Позивача відвідали Відповідача у Республіці Молдова з метою врегулювання взаємовідносин за Контрактом та погодження термінів погашення боргу. В той же день між сторонами було підписано акт звіряння взаємних розрахунків. При цьому Відповідач надав гарантійний лист щодо погашення боргу у найкоротший термін. Також, Відповідач у усній розмові гарантував погашення 50 відсотків боргу у строк до кінця серпня.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не звертався.

У судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено зовнішньоекономічний контракт № 20/02/2018 (далі - Контракт).

Відповідно до п. 1.1. Контракту Продавець (Позивач) зобов`язується поставити товар, а Покупець (Відповідач) прийняти і оплатити його на умовах, визначених в даному контракті.

Відповідно до п. 8.2. зовнішньоекономічного контракту № 20/02/2018 від 20.02.2018 року на поставку товарів, укладеного між Позивачем та Відповідачем, спори між сторонами Контракту вирішуються у господарському суді Дніпропетровської області з застосуванням законодавства України (в межах Конвенції про визнання та приведенні до виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958р.).

Згідно до п. 1.2. Контракту, предметом поставки є товар - шпалери, клей, вироби з пенополістеролу, інше.

Згідно п. 1.5. Контракту найменування, ціна, кількість, порядок оплати та строки поставки товару погоджуються сторонами у Специфікаціях, які підписуються на кожну окрему поставку та є невід`ємною частиною даного Контракту.

Згідно п. 2.2 Контракту загальна остаточна вартість Контракту складає суму усіх Специфікацій, які будуть підписані сторонами протягом строку дії Контракту.

Згідно п. 2.6. Контракту Покупець оплачує відправлений Продавцем товар за цінами, погодженими у специфікації, яка додається до кожної партії товару.

Згідно п.п. 3.1, 3.2 Контракту оплата вартості товару здійснюється у валюті євро у формі банківського перерахування на рахунок продавця. Оплата проводиться покупцем по кожній окремій специфікації у безготівковому порядку. Фактом оплати є надходження грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Згідно п. 3.3. Контракту строки та порядок оплати обумовлюються сторонами у Специфікації до Контракту.

02.04.2018 року сторонами було підписано Специфікацію № 1 до Контракту № 20/02/2018 від 20.02.2018 року, відповідно до якої сторони погодили асортимент Товару, кількість, вартість та умови оплати - через 20 діб з моменту отримання продукції (п. 7 Специфікації).

02.04.2018р. Позивач виставив Відповідачу рахунок № 1 на загальну суму 24 889,54 євро.

03.04.2018р. товар було доставлено Відповідачу за видатковою накладною РН - 0001217.

Відповідач здійснив оплату частково, а саме 30.05.2018 р. - 3760 євро; 11.07.2018 р. - 2529,54 євро.

Загальна сума заборгованості станом на день подання позовної заяви та розгляду справи по суті складає 18 600 євро.

Згідно Акту звірки розрахунків від 06.08.2018р. заборгованість відповідача складає 18600 євро. Акт звірки сторонами підписано без зауважень.

Відповідачем на адресу позивача направлено лист від 07.08.2018р. за № 20/2018 у якому підтверджено наявність заборгованості. З тексту листа вбачається, що заборгованість виникла в зв`язку з зниженням купівельної спроможності покупців та браком грошових коштів. У листі відповідач гарантує сплату заборгованості до 30.09.2018р. та також гарантує сплату спричинених збитків.

Умовами п. 7.2 Контракту передбачає, що за порушення строків оплати Товару Покупець оплачує Продавцю пеню в розмірі 0,05 % від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочки.

У відповідності до п. 14.1 Контракту усі доповнення та зміни до Контракту будуть мати юридичну силу за умови, якщо вони здійснені у письмовому вигляді та підписані уповноваженими представниками сторін.

В матеріалах справи відсутні докази наявності внесення сторонами змін до умов Контракту.

Перевіркою розрахунків встановлено, що загальна сума пені, що підлягає стягненню з Відповідача за порушення термінів оплати за поставлений товар - 1134,17 євро.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно умов Контракту сторонами погоджено, що валюта Контракту - евро.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи. Колізійна норма - норма, що визначає право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

У відповідності до приписів ст.ст. 6, 31, 32, 43, 47 Закону України "Про міжнародне приватне право" застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини. Якщо інше не передбачено законом, форма правочину має відповідати вимогам права, яке застосовується до змісту правочину, але достатньо дотримання вимог права місця його вчинення, якщо сторони правосину знаходяться в різних державах, - права місця проживання або місцезнаходження сторони, яка зробила пропозицію, якщо інше не встановлено договором. Зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України. Право, що застосовується до договору згідно з положеннями розділу 6, охоплює виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, тощо.

Згідно ст.ст. 4, 5, 14 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" до видів зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють в Україні суб`єкти цієї діяльності належить експорт та імпорт товарів, капіталів, робочої сили, тощо. Усі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності незалежно від форм власності та інших ознак мають рівне право здійснювати будь - які види зовнішньоекономічної діяльності та дії щодо її провадження, у тому числі будь - які валютні операції та розрахунки в іноземній валюті з іноземними суб`єктами господарської діяльності, що прямо не заборонені або не обмежені законодавством, у тому числі заходами захисту, запровадженими Національним банком України відповідно до Закону України "Про валюту і валютні операції". Всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з - поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Згідно ст.ст. 2, 4 Закону України "Про валюту і валютні операції" валютне регулювання в Україні грунтується на принципі свободи здійснення валютних операцій, що передбачає право фізичних та юридичних осіб - резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн. Валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законодавством України.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

За статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно положень ст.ст. 2, 3 Конвенції про визнання та приведенні до виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958р. кожна держава, що домовилась визнає письмову угоду, за яким сторони зобов`язуються передавати у арбітраж усі чи будь - які спори, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь - яким конкретним договором чи іншими правовідносинами, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду. Термін "письмова угода" включає арбітражну омовку у договорі чи арбітражній угоді, підписану сторонами, чи яка є наявною у обміні листами або телеграмами. Суд держави, що домовилась, якщо до нього надійде позов по питанню, за яким сторони уклали угоду, передбачене даною статтею, повинен, за проханням однієї із сторін, направити сторони до арбітражу, якщо не знайде, що вказана угода недійсна, втратило силу чи не може бути виконано. Кожна держава, що домовилась визнає арбітражні рішення як обов`язкові та виконує їх у відповідності з процесуальними нормами тієї території, де є прохання про визнання та виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявні у справі докази є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з індивідуального підприємства «Бодолан Наталія», юридична адреса: МD

2019, Республіка Молдова, м. Кишинів, вул. Гренобля, 106/А, кв. 13, фактична адреса: МD 2002, Республіка Молдова, м. Кишинів, вул. Салкимилор, 28, код ОКПО 38185060) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ" (49000, Україна, м. Дніпро, вул. Берегова, 164А, ) суму основного боргу у розмірі 18600,00 євро та пеню у розмірі 1134 євро 17 центів., судовий збір в сумі 9 744 грн. 73 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачений ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України .

Повне рішення складено 11.12.2019

Суддя Г.В.Манько