ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 910/16929/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання Чупрій А.П.,

представників учасників справи:

позивача - Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича (далі - ПАТ "Фідобанк", позивач, скаржник) - Нужненка Ю.І. (адвокат, посв. від 11.09.2018 № КВ149),

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоград" (далі - ТОВ "Автоград", відповідач) - Іванченко О.П. (адвокат, посв. від 30.01.2017 № КВ 3057),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопассаж" (далі - ТОВ "Автопассаж") - Павленко О.В. (адвокат, посв. від 31.01.2018 № 21/1329),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ПАТ "Фідобанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 (головуючий - суддя Ковтун С.А.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 (головуючий - суддя Іоннікова І.А., судді - Разіна Т.І., Тарасенко К.В.)

у справі №910/16929/17

за позовом ПАТ "Фідобанк"

до ТОВ "Автоград",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ТОВ "Автопассаж",

про визнання недійсними нікчемних правочинів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ПАТ "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Коваленка О.В. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Автоград" про визнання недійсними нікчемних правочинів, а саме, договору про прощення боргу від 03.02.2016 за кредитним договором від 06.06.2012 №012/6.2.1.4.0/12224 та договору про припинення від 05.02.2016 до Генеральної кредитної угоди від 06.06.2012 №010/6.2.1.4.0/12223.

1.1.1. Позовні вимоги мотивовано невідповідністю цих правочинів вимогам пункту першого частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки їх укладення призвело до безоплатної відмови банку від своїх вимог.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Справа розглядалася судами неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17.05.2018 зазначені судові рішення скасовані, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

2.3. За результатами нового судового розгляду справи № 910/16929/17 рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

2.3.1. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для зменшення кредитного зобов`язання відповідача була саме умова дострокового погашення останнім суми кредиту та процентів за користування кредитом, що свідчить про те, що прощення боргу за кредитом у розмірі 3 000 000 грн є певною компенсацією позивачем відповідачу за дострокове повернення основного боргу за кредитом у розмірі 8 441 900 грн. Вказана обставина, на думку суду, виключає безоплатний характер прощення боргу за договором про прощення боргу, яка є необхідною умовою його нікчемності відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

2.4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 вказане рішення змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення залишено без змін.

2.4.1. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, оскільки визнання нікчемного правочину недійсним не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі ПАТ "Фідобанк", посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Місцевим господарським судом:

4.1.1. не надано належної правової оцінки положенням Договору про прощення боргу та не спростовано доводів позивача про нікчемність його положень;

4.1.2. порушено норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову;

4.1.3. допущено порушення норм процесуального права, що потягло за собою неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

4.2. Апеляційний господарський суд:

4.2.1. порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи;

4.2.2. дійшов помилкового висновку про те, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Автоград" заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду- без змін.

5.2. Відзив ТОВ "Автопассаж" на касаційну скаргу не надходив.

РОЗГЛЯД СПРАВИ ВЕРХОВНИМ СУДОМ

Склад суду касаційної інстанції змінювався відповідно до наявного у справі витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 25.11.2019 № 29.3-02/3814, у зв`язку з перебуванням судді Булгакової І.В. у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 911/2806/18, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуючий), Бенедисюк І.М., Львов Б.Ю.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 27.11.2019 № 29.3-02/3846, у зв`язку з запланованою участю у круглому столі судді Львова Б.Ю., призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 911/2806/18, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуючий), Бенедисюк І.М., Кролевець О.А.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. 06.06.2012 ПАТ "Ерсте Банк", правонаступником якого є ПАТ "Фідокомбанк", правонаступником якого, в свою чергу, є ПАТ "Фідобанк" (кредитор) та ТОВ "Автоград" (позичальник) уклали Генеральну кредитну угоду №010/6.2.1.4.0/12223 (далі - Генеральна кредитна угода), відповідно до пункту 1.1 якої, на умовах останньої та укладених в її рамках кредитних договорів, кредитор може надавати позичальнику кредити, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредити та платити кредитору винагороду (проценти, комісії) за надання ним банківських послуг за кредитними договорами в рамках цієї Генеральної кредитної угоди, сплатити неустойку (пеню, штрафи) та інші, передбачені цією Генеральною кредитною угодою та укладеними в її рамках кредитними договорами, платежі.

6.2. Пунктом 1.2 Генеральної кредитної угоди встановлено, що ліміт активних операцій в рамках цієї угоди не може перевищувати 16 032 000 грн.

6.3. Згідно з пунктом 1.3 Генеральної кредитної угоди, в рамках цієї угоди кредити надаються на строки, встановлені окремими кредитними договорами, однак в будь якому випадку кінцевий термін повернення кредитних коштів не може перевищувати 05.06.2019. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів вважатиметься також 30-й (тридцятий) день з дня направлення кредитором позичальнику листа-повідомлення (вимоги) відповідно до пункту 5.1.5 цієї угоди.

6.4. 03.04.2013 ПАТ "Ерсте Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Фідокомбанк", правонаступником якого, в свою чергу, є Публічне акціонерне товариство "Фідобанк"), ТОВ "Автоград" (позичальник-1) та ТОВ "Автопассаж" (позичальник-2) уклали додаткову угоду №1 до Генеральної кредитної угоди, згідно з умовами якої сторони домовилися, що із підписанням цієї додаткової угоди позичальник-2 входить стороною в угоду.

6.5. У зв`язку з цим, сторони домовились внести зміни та доповнення до умов Генеральної кредитної угоди, зокрема, визначили, що ліміт активних операцій в рамках цієї угоди не може перевищувати 23 332 000 грн, з них:

- для позичальника-1 субліміт активних операцій не може перевищувати 16 032 000 грн;

- для позичальника-2 субліміт активних операцій не може перевищувати 7 300 000 грн.

6.6. Додатковою угодою №2 до Генеральної кредитної угоди, укладеною 03.07.2013 банком, позичальником-1 та позичальником-2, сторони домовилися внести зміни та доповнення до умов Генеральної кредитної угоди, зокрема, встановили, що ліміт активних операцій в рамках цієї угоди не може перевищувати 23 332 000 грн, з них:

- для позичальника-1 субліміт активних операцій не може перевищувати 14 528 800 грн;

- для позичальника-2 субліміт активних операцій не може перевищувати 8 700 000 грн.

6.7. 31.03.2014 банк, позичальник-1 та позичальник-2 уклали додатковий договір №3 до Генеральної кредитної угоди, згідно з умовами якого сторони домовилися внеси зміни та доповнення до умов Генеральної кредитної угоди.

6.8. В рамках Генеральної кредитної угоди, 06.06.2012 ПАТ "Ерсте Банк" та ТОВ "Автоград" укладено Кредитний договір №012/6.2.1.4.0/12224 (невідновлювальна кредитна лінія) (далі - Кредитний договір).

6.9. Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору, кредитор, на положеннях та умовах цього договору, в рамках Генеральної кредитної угоди, відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 15 032 000 грн (ліміт кредитування), зі строком користування кредитними коштами (кредитною лінією) до 05.06.2019 (включно) із сплатою 18,2 процентів річних.

6.10. 07.06.2012, на виконання умов Кредитного договору, Банк надав позичальнику-1 кредит в розмірі 15 032 000,00 грн.

6.11. Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору, укладеною 03.04.2013 Банком та позичальником-1, сторони домовилися внести зміни до умов Кредитного договору.

6.12. 05.06.2013 Банком та позичальником-1 укладено додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони домовилися внести зміни до умов Кредитного договору.

6.13. 03.07.2013 Банк та позичальник-1 уклали додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони домовилися внести зміни до умов Кредитного договору, зокрема, погодили ліміт невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 13 528 800 грн.

6.14. В подальшому до Кредитного договору були укладені додаткові угоди: № 4 від 16.10.2013, № 5 від 20.01.2014, № 6 від 31.03.2014, № 7 від 23.05.2014, № 8 від 10.10.2014, № 9 від 27.03.2015.

6.15. 03.02.2016 Банк та ТОВ "Автоград" (клієнт) уклали договір про прощення боргу за кредитним договором №012/6.2.1.4.0/12224 від 06.06.2012 (далі - Договір про прощення боргу).

6.16. Відповідно до пункту 1 Договору про прощення боргу клієнт, який є позичальником за договором кредиту, підтверджує наявність заборгованості перед Банком, що виникла за договором кредиту, яка станом на 03.02.2016, тобто на момент укладення Договору прощення боргу, складає загальну суму 11 753 392,63 грн, яка складається з:

- строкових процентів за користування кредитом - 311 492,63 грн;

- сума основного боргу за кредитом - 11 441 900 грн.

6.17. Відповідно до пункту 2 Договору про прощення боргу, з підписанням цього Договору прощення боргу сторони домовились про таке:

« 2.1. Клієнт зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором кредиту в розмірі 8 753 392,63 грн, а саме:

- строкові проценти за користування кредитом - 311 492,63 грн;

- сума основного боргу за кредитом - 8 441 900 грн.

2.2. Після виконання клієнтом свого зобов`язання, визначеного пунктом 2.1 цього Договору прощення боргу:

2.2.1. Банк прощає залишок боргу клієнта за договором кредиту у сумі 3000000,00 грн., а саме:

сума основного боргу за кредитом - 3000000,00 грн.

2.2.2. Зобов`язання сторін за договором припиняється прощенням боргу відповідно до статті 605 Цивільного кодексу України.»

6.18. 05.02.2016 ПАТ "Фідобанк", ТОВ "Автоград" та ТОВ "Автопассаж" уклали договір про припинення до Генеральної кредитної угоди від 06.06.2012 № 010/6.2.1.4.0/12223, відповідно до якого сторони дійшли згоди про припинення Генеральної кредитної угоди від 06.06.2012 № 010/6.2.1.4.0/12223 з 05.02.2016 (далі - Договір про припинення).

6.19. Відповідно до пункту 2 Договору про припинення, у зв`язку з припиненням Генеральної кредитної угоди від 06.06.2012 № 010/6.2.1.4.0/12223, сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками за вказаною угодою.

6.20. Сторони не мають одна до одної претензій будь-якого характеру, в тому числі матеріальних (пункт 3 Договору про припинення).

6.21. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.05.2016 № 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" розпочато процедуру виведення ПАТ "Фідобанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 20.05.2016 по 19.06.2016 (включно), призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження адміністратора ПАТ "Фідобанк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статті 37-39 Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу з 20.05.2016 по 19.06.2016.

6.22. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.06.2016 № 959 "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк" продовжено строк тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку ПАТ "Фідобанк" з 20.06.2016 по 19.07.2016 (включно) та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк", що передбачені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Коваленку Олександру Володимировичу з 20.06.2016 по 19.07.2016 (включно).

6.23. На підставі рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 № 142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 № 1265 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Фідобанк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

6.24. Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Фідобанк" з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Фідобанк", визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно.

6.25. 18.07.2016 комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеною наказом №32 від 25.05.2016, складено протокол, яким комісією вирішено визнати правочини: договір про прощення боргу за кредитним договором від 03.02.2016 №021/6.2.1.4.0/12224, договір від 05.02.2016 про припинення генеральної кредитної угоди №010/6.2.1.4.0/12223 від 06.06.2012, укладені ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "Автоград" нікчемними за ознаками, визначеними пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме на підставі того, що Банк безоплатно здійснив відчуження майна.

6.26. 26.07.2016 позивач надіслав ТОВ "Автоград" повідомлення за вих. №2-1-0-3-1/106-КЛ про нікчемність договору, в якому було повідомлено про нікчемність спірних правочинів на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме на підставі того, що Банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

6.27. Позивач, посилаючись на положення статей 193, 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 203, 215, 216, 236 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", просить визнати недійсними нікчемні правочини, а саме: договір про прощення боргу за кредитним договором №021/6.2.1.4.0/12224, укладений 03.02.2016 ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "Автоград", та договір про припинення до генеральної кредитної угоди від 06.06.2012 №010/6.2.1.4.0/12223.

7. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

7.1. Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб":

частина перша статті 1:

- цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків;

частина перша статті 3:

- Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом;

частина друга статті 38:

- протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті;

пункт 1 частини третьої статті 38:

- правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстави, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

частина четверта статті 38:

- Фонд: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням;

7.2. ЦК України:

пункт 1 частини другої статті 11:

- підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини;

стаття 15:

- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання;

- кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства;

стаття 16:

- кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу;

- способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб;

- суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках;

- суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу;

частина перша статті 202:

- правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків;

стаття 204:

- правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним;

стаття 215:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин);

7.3. ГПК України:

частина друга статті 4:

- юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням;

стаття 5:

- здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором;

- у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону;

частини перша-третя статті 13:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом;

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом;

частина перша статті 73:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

частина перша статті 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

частина перша статті 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

стаття 86:

- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності;

- суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);

частина четверта статті 236:

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

пункт 1 частини першої статті 308:

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

частина перша статті 309:

- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права;

8. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

8.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

8.2. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

9.1. Спір у справі стосується наявності (відсутності) підстав для визнання недійсними нікчемних договорів про прощення боргу за кредитним договором від 06.06.2012 № 012/6.2.1.4.0./12224 та про припинення до Генеральної кредитної угоди від 06.02.2012 № 010/6.2.1.4.0/12223, укладених сторонами спору.

9.2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався, зокрема на те, що нікчемність вказаних правочинів встановлена приписами пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», водночас Товариство не визнає нікчемності наведених договорів та відмовляється виконати вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк", які зазначені у повідомленні про нікчемність договорів від 26.07.2016 за вих. № 2-1-0-3-1/106-КЛ.

9.3. Так, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

9.4. Щодо обраного позивачем способу захисту цивільних прав - про визнання недійсними нікчемними договорів про прощення боргу за кредитним договором та про припинення до Генеральної кредитної угоди, Суд виходить з такого.

9.5. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

9.6. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

9.7. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

9.8. Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

9.9. Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. (аналогічна правова позиція міститься у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 369/2770/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 357/3394/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

9.10. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 також зазначила, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

9.11. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

9.12. Згідно зі статтею 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 цього Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах із третіми особами.

9.13. За змістом статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

9.14. Частиною 3 статті 38 цього Закону передбачено підстави, що свідчать про нікчемність правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до зазначеної норми, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. Водночас у разі виявлення таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

9.15. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 наголосила, що відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, яка здійснює повноваження органу управління банку. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16, від 04.07.2018 у справі № 819/353/16, від 05.12.2018 у справі № 826/23064/15, від 27.02.2019 у справі № 826/8273/16.

9.16. З огляду на те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується лише до оспорюваних правочинів, а визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вдався до оцінки доводів сторін щодо нікчемності оспорюваних договорів.

9.17. Позовні вимоги про визнання недійсними нікчемних правочинів, а саме, договору про прощення боргу від 03.02.2016 за кредитним договором від 06.06.2012 №012/6.2.1.4.0/12224 та договору про припинення від 05.02.2016 до Генеральної кредитної угоди від 06.06.2012 №010/6.2.1.4.0/12223 не можуть бути задоволені, оскільки позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту. Тому Верховний Суд не перевіряє доводи сторін у частині висновку щодо нікчемності спірних договорів, не підтверджує і не спростовує його, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення у разі звернення позивача до суду з позовом, зазначивши належний спосіб захисту.

9.18. Разом з тим, враховуючи встановлені судами обставини, викладені в розділі 6 цієї постанови, та проаналізувавши норми, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, а відтак відхиляє доводи касаційної скарги в цій частині.

9.19. Інші доводи ПАТ "Фідобанк", які наведені в касаційній скарзі, зводяться до власного тлумачення норм законодавства та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним. Тому пов`язані з наведеним аргументи скаржника не можуть бути прийняті Касаційним господарським судом.

9.20. Аргументи касаційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових актів, оскільки такі аргументи зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення ними обставин справи, містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

9.21. Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки згідно з імперативним приписом частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

9.22. Поряд з тим Касаційний господарський суд бере до уваги доводи щодо неналежного способу захисту, наведені у відзиві ТОВ "Автоград" на касаційну скаргу, як такі, що узгоджуються із встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи, інші доводи відхиляє з мотивів, викладених у пункті 9.16 цієї постанови.

9.23. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

10.1. Звертаючись з касаційною скаргою, ПАТ "Фідобанк" не спростувало наведених висновків судів та не довело неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування судового рішення у справі, з мотивів, наведених у розділі 9 даної постанови.

10.2. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу ПАТ "Фідобанк" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

11. Судові витрати

11.1. Понесені ПАТ "Фідобанк" у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 у справі № 916/16929/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя О. Кролевець