ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.12.2019 р. Справа № 914/2175/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Синчука М.М., розглянувши

заяву: ОСОБА_1 , м. Львів,

про: відвід судді,

у справі за позовною заявою: ОСОБА_1 , м. Львів,

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська гарнізонна база», м.Львів,

відповідача-2: Приватного підприємства «Компанія «Метріум», м. Львів,

про: визнання правочину недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію прав власності

Без участі представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов ОСОБА_1 до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська гарнізонна база», відповідача-2 Приватного підприємства «Компанія «Метріум» про визнання правочину недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію прав власності.

Ухвалою суду від 29.10.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №914/2175/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.11.2019 р.

Ухвалою суду від 25.11.2019р. розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 16.12.19 р.

Через канцелярію Господарського суду Львівської області 04.12.2019р. представником позивача - ОСОБА_1 подано заяву про відвід головуючого судді Синчука М.М.

Позиція заявника

Заява про відвід мотивована тим, що судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, викладеного у відповіді на відзив на позовну заяву, поданій представником позивача 25.11.2019р. до суду, в ухвалі Господарського суду Львівської області від 25.11.2019р.

Крім того, як зазначає заявник, таке рішення суду є необґрунтованим, оскільки з нього не можна зробити висновку про мотиви, якими керувався суд. Мотивувальна частина рішення про відмову у витребуванні доказів обмежується лише одним реченням.

Також заявник зазначає, що в ухвалі суду від 29.10.19. про відкриття провадження у справі, суд розглянув лише частину клопотань позивача. При цьому суд знову не вмотивував, чому розглядає одні клопотання і не розглядає інші.

Позиція суду

У позовній заяві позивач заявив клопотання про витребування доказів, зокрема:

1)Від Комунального підприємства «Реєстрація» копії:

- протоколу №1 загальних зборів ТзоВ «Львівська гарнізонна база» від 27.09.2019р.

- акту приймання-передачі нерухомого майна від 27.09.2019р., складеного ТзОВ «Львівська гарнізонна база» та ПП «Компанія «Метріум»;

- рішень державного реєстратора та інших документів, які стали підставою для реєстрації речових прав на об`єкти згадані вище;

2) Від ОСОБА_3 копію свідоцтва про його народження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, в ухвалі про відкриття провадження у справі зазначаються, зокрема, результат вирішення заяв і клопотань позивача, що надійшли разом із позовною заявою, якщо їх вирішення не потребує виклику сторін.

Згідно з п.3 ч.1 ст.177 Господарського процесуального кодексу завданням підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

У підготовчому судовому засіданні 25.11.2019р. суд, розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, що міститься в позовній заяві, а також тотожне клопотання , подане через канцелярію Господарського суду Львівської області 25.11.2019р., заслухавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання позивача про витребування доказів не підлягає задоволенню, про що зазначено в протоколі судового засідання від 25.11.2019р.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

В ухвалі суду від 25.11.2019р. зазначено, що суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання позивача про витребування доказів не підлягає задоволенню, оскільки зазначені докази не відносяться до предмету доказування та не зазначено яке вони матимуть значення для правильного вирішення справи, де предметом позову є визнання правочину недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію прав власності.

При постановленні ухвали суд керувався таким.

Відповідно до ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Керуючись завданнями та принципами господарського судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до ч.3 ст.198 ГПК України головуючий відповідно до завдання господарського судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. Відповідно до ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що задоволення чи відмова у задоволенні клопотань є процесуальними рішеннями суду, які не порушують принципів рівності, змагальності сторін та верховенства права, не зобов`язують суд автоматично задовільняти чи відмовляти у задоволенні усіх клопотання учасників справи.

Оскільки заявлений відвід не відповідає підставам передбаченим ст. 35 ГПК України, суд доходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Згідно з ч.4 ст.35 ГПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд розглянув заяву представника позивача - ОСОБА_1 про відвід судді Синчука М.М. та визнав відвід необґрунтованим, як такий що не відповідає підставам передбаченим ст. 35 ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 39 ГПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках надходження заяви про відвід судді. У такому випадку згідно з п.9 ч.1 ст.229 ГПК України провадження у справі зупиняється до вирішення питання про відвід. У зв`язку з заявленням стороною відводу судді, встановлення ч.7 ст.39 ГПК України строку для вирішення питання про відвід, суд вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі для вирішення питання про відвід у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 39 ГПК України. Про поновлення провадження у справі судом буде постановлено ухвалу та повідомлено учасників справи.

Керуючись ст. ст. 35, 38, 39, 228, 234 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Зупинити провадження у справі №914/2175/19.

2.Передати справу №914/2175/19 для вирішення питання по заяві про відвід судді Синчука М.М. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Синчук М.М.