ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.11.2019 Справа № 920/1045/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Галашан І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1045/19 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ;

до відповідача: Комунального підприємства Глухівський тепловий район, м. Глухів Сумської області;

про стягнення 3 466 грн 11 коп,

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

Суть спору: 15.10.2019 до Господарського суду Сумської області звернулось Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», з позовною заявою від 04.10.2019 № 14/4-1591, відповідно до якої просить суд стягнути з Комунального підприємства «Глухівський тепловий район» борг у загальній сумі 3 466 грн 11 коп, у тому числі: пеня у сумі 3 244 грн 86 коп, 3% річних у сумі 221 грн 25 коп, а також 1 921 грн 00 коп сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.10.2019 № 920/1045/19 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд справи по суті призначено у судове засідання на 26.11.2019

08.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від 06.11.2019 № 1047 Комунального підприємства «Глухівський тепловий район», в якому відповідач просить суд відмовити Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII.

25.11.2019 до суду електронною поштою надійшла заява від 25.11.2019 №14/4-1056-19 представника Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про розгляд справи без участі позивача.

Представники сторін в судове засідання 26.11.2019 не з`явились

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши та дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження своїх позицій по суті спору, вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Глухівський тепловий район» укладено договір від 15.12.2015 № 3417/16-БО-29 постачання природного газу (далі по тексту Договір).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 375 755 грн 28 коп, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У зв`язку з несвоєчасним розрахунком за газ позивач нарахував до стягнення з відповідача 3 244 грн 86 коп пені, 221 грн 25 коп 3% річних. Загальна сума боргу 3 466 грн 11 коп.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволенню.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання та самостійними юридичними особами,

Відповідач є теплопостачальною організацією, як в період дії спірного договору, так й на час розгляду справи. Комунальному підприємству «Глухівський тепловий район» видано три ліцензії:

- серія АД № 041740 від 10.08.2012, вид діяльності «постачання теплової енергії;

- серія АД № 041739 від 10.08.2012, вид діяльності «транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами»

- серія АД № 041738 від 10.08.2012, вид діяльності «виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел)

Термін дії даних ліцензій з 10.08.2012 по 09.08.2017.

Відповідно до п. 6 ст. 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», який набрав чинності 28.06.2015, ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти. Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у ст. 7 цього Закону, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Отже, видані Комунальному підприємству «Глухівський тепловий район» ліцензії є безстроковими, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розпоряджень №№ 336-ОД, 337-ОД, 338-ОД від 31.05.2018 Сумської обласної державної адміністрації.

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Глухівський тепловий район» укладено договір від 15.12.2015 № 3417/16-БО-29 постачання природного газу, який відповідає вимогам ст. 714 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Додатковими угодами від 30.12.2015 № 1, від 29.01.2016 № 2, від 22.02.2016 №3, від 28.03.2014 № 4 вносилися зміни до п. 5.2 ст. 5 Договору - ціна за 1 000 м3 газу. Кожна із вищезазначених додаткових угод змінювала попередню ціну на газ в бік її підвищення.

На виконання вимог п. 3.3 та п. 3.4 договору по факту споживання природного газу сторонами по справі підписувався акт приймання-передачі природного газу: від 31.01.2016 на суму 375 755 грн 28 коп, претензій щодо кількості, якості та вартості отриманого товару (газу) не заявлено.

Відповідно до положень Закону Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VII законодавцем визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VII його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-ІV теплогенеруюча організація суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Господарська діяльність відповідача з виробництва та постачання теплової енергії підтверджується матеріалами справи.

Частиною 3 статті 7 Закону Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VII визначено порядок розрахунків постачальників та споживачів енергоносіїв у разі прострочення споживачів в оплаті вартості природного газу, використаного для виробництва теплової та електричної енергії, за умов погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом. На таку заборгованість з оплати природного газу не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу ч. 1 ст. 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Остаточний розрахунок за зобов`язаннями по Договору, на суми яких позивачем нараховано пеню та три відсотки річних, було проведено відповідачем 26.02.2016, що підтверджується розрахунком штрафних санкцій, 3% річних за Договором.

Отже, вимоги позивача про стягнення пені та трьох відсотків річних є такими, що протирічать спеціальним вимогам Закону.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону викладена у Постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 02.05.2018 у справі № 914/102/17, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 30.05.2018 у справі № 908/2055/17, від 14.01.2019 у справі № 904/1615/18.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).

Отже, частиною 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників (споживачів) від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування їм неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат та 3% річних на суму основної заборгованості за договорами купівлі-продажу (поставки) природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом, та списання цих нарахувань (припинення зобов`язань).

Відтак, висновок суду про відмову у задоволенні позову в даній справі про стягнення з відповідача, як споживача природного газу для виробництва теплової енергії, спірних сум пені та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, узгоджується з принципом «належного урядування» державою у законодавчій сфері та гарантує відповідачу право на мирне володіння його майном.

Згідно з ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», ст. 58 Конституції України, ст. 714 Цивільного кодексу України, ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, Господарського процесуального кодексу, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне судове рішення складено 02.12.2019.

Суддя Ю.А. Джепа