ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р. Справа№ 910/1088/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019

у справі № 910/1088/13 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект»;

2. Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

ОСОБА_1

про визнання недійсним договору, солідарне стягнення заборгованості та звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна за договором іпотеки

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Коваль Л.Л. (довіреність № 157 від 25.06.2019);

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: адвокат Саєнко Ю.М. (довіреність б/н від 05.08.2019);

від третьої особи: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі № 910/1088/13 в задоволенні позову в частині стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» та Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором №22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 в розмірі 12 461 690,43 грн, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 07.06.2018, відмовлено повністю.

Так, після постановлення судом касаційної інстанції у даній справі в частині вимог нового рішення про визнання недійсним договору про припинення дії кредитного договору №22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 та направлення справи в іншій частині позовних вимог на новий розгляд, суд першої інстанції, вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновків про припинення зобов`язань відповідача 1 перед позивачем належним виконанням, яке відбулося на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.02.2010, а третьою особою ОСОБА_1 набуто прав нового кредитора за кредитними зобов`язаннями, як особою, яка виконала зобов`язання перед позивачем на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а відповідач 2, який виступив у правовідносинах з позивачем поручителем та іпотекодавцем за такими правочинами, в свою чергу, здійснив на користь ОСОБА_1 оплату коштів відповідно до укладеного Договору про переведення боргу від 03.02.2010, що підтверджується видатковим касовим ордером, відтак останнім здійснено належне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Разом з тим, суд в оскаржуваному рішенні відобразив ту обставину, що у поданій заяві про зменшення розміру позовних вимог позивачем вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не висувалось.

З посиланням на ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент внесення до нього змін Законом №2478-VIII від 03.07.2018, господарським судом зроблено висновок про те, що у відповідності до вказаної норми після вирішення сторонами спору шляхом позасудового врегулювання, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. З огляду на відсутність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку щодо необгрунтованості вимог про стянення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, як похідних через відсутність основного зобов`язання.

Водночас, суд дійшов висновку, що вимоги до фінансового поручителя за договором поруки від 17.04.2009 були заявлені позивачем поза межами шестимісячного строку від встановленої дати виконання спірного грошового зобов`язання, що вказує на припинення поруки.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення судом першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи.

Обгрунтовуючи скаргу, скаржник вказує на невирішення судом частини позовних вимог, які стосуються звернення стягнення на предмет іпотеки, відображення в рішенні недостовірної інформації про непідтримання позивачем таких вимог; неповне викладення фактичних обставин справи та констатація судом фактів, не підтверджених належними доказами та таких, що не мають правового значення; безпідставне відхилення судом клопотання позивача про витребування доказів, що стосуються обставин набуття права власності відповідачем 2 на предмет іпотеки; ігнорування судом вказівок суду касаційної інстанції про необхідність дослідження питання щодо розміру та обсягу зобов`язань відповідачів перед позивачем. Водночас, скаржник наголосив на затягуванні судом розгляду справи, оскільки неврахування останнім вказівок Верховного Суду порушує право позивача на справедливий і публічний розгляд справи у розумний строк незалежним судом. Щодо порушення судом застосування норм матеріального права, апелянт зазначив, що заявою від 07.08.2018 ним було зменшено розмір позовних вимог, проте в судовому засіданні 03.07.2018 суд частково відмовив у прийнятті заяви про зменшення позовних вимог, в частині виключення з переліку позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартир у кількості 6 одиниць у будинку №26 по пр-ту космонавта Комарова, яке не допускається на стадії нового розгляду справи після її перегляду судом касаційної інстанції (ч. 4 ст. 42 ГПК України). Таким чином, не зважаючи на підтримання позивачем означеної частини позовних вимог, як і звернення стягнення на предмет іпотеки, суд такі вимоги не вирішив.

За твердженням скаржника, при постановленні оскаржуваного рішення, суд дійшов неправильного висновку про припинення зобов`язань позичальником належним виконанням, яке на думку суду, відбулось на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вказує позивач, з огляду на приписи ст.ст. 216, 236, 512 ЦК України, фактичного виконання зобов`язання не відбулось внаслідок визнання недійсним Договору про задоволення вимог іпотекодержателя та витребування у позивача земельної ділянки, переданої за цим договором. Таким чином, Договір про задоволення вимог іпотекодержателя не тягне за собою жодних юридичних наслідків у зв`язку з визнанням його недійсним, відтак кредитний договір, договір іпотеки та договір поруки є дійсними, а зобов`язання за цими договорами мають бути виконані зобов`язаними сторонами.

Оскільки основне зобов`язання залишається невиконаним, наявні підстави для задоволення позову про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому ст. 36 Закону України «Про іпотеку», якою керувався суд першої інстанції, не може бути застосована, оскільки позасудового врегулювання не відбулося.

У рішенні суд безпідставно вказав про те, що позивач не заперечував проти укладення договору про переведення боргу між ОСОБА_1 і Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ, адже банк не виступав його стороною, а тому не міг бути обізнаним про такі обставини, при цьому сторонами такого договору неправомірно отримано згоду банку на його укладення, оскільки це не відповідає приписам ст. 20 ЦК України; судом не звернуто уваги на ту обставину, що даний договір позивачем наразі оспорюється у Дарницькому районному суді міста Києва; судом першої інстанції також не враховано, що на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 15.08.2012 кредитне зобов`язання, як невиконане, було відновлене банком у бухгалтерському обліку «Заборгованість за кредитним договором», відтак 02.01.2013 банк з дотриманням шестимісячного строку пред`явлення вимоги, встановленої ч.4 ст. 599 ЦК України звернувся до поручителя Фірми «Т.М.М.»-ТОВ з такою вимогою, а 18.01.2013 - з позовом до суду; висновки суду про припинення поруки є також помилковими, оскільки судом не було враховано змін, внесених до ч.4 ст.599 ЦК України згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 №2478-VIII.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі № 910/1088/13 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції недоліки скаржник усунув та подав 22.05.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду відповідну заяву.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі № 910/1088/13, розгляд апеляційної скарги призначено на 10.07.2019, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект», Фірмі «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1 строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 21.06.2019 від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вказуючи на необгрунтованість її доводів. Послався на те, що звернення позивача з даним позовом суперечить приписам ст. 36 Закону України «Про іпотеку», враховуючи ті обставини, що задоволення вимог останнього, як іпотекодержателя відбулося шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Разом з тим, відповідач 2 до заявлених позивачем вимог просив застосувати строк позовної давності у відповідності до вимог статей 256, 257 ЦК України з огляду на те, що право на нарахування процентів у позивача припинилось 02.02.2010, та відповідно, припинилось право на нарахування пені та інших штрафних санкцій. Також у відзиві відповідач-2 зазначив, що в силу приписів ч.4 ст. 559 ЦК України його зобов`язання за договором поруки від 17.04.2009 №22.1/12-П-09 є припиненим з 02.08.2010 у зв`язку з відсутністю звернення кредитора з вимогою про погашення спірної заборгованості. Разом з цим, відповідач-2 зауважив, що банк просив звернути стягнення на квартири, які не були предметом іпотеки по такому договору.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 та 18.09.2019 у розгляді справи №910/1088/13 оголошувались перерви до 18.09.2019, 09.10.2019, 20.11.2019 відповідно.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 09.10.2019 від відповідача-2 надійшла заява про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я., яка ухвалою суду від 09.10.2019 у вищевказаному складі визнана необґрунтованою, апеляційне провадження у справі №910/1088/13 зупинено до розгляду заяви Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про відвід колегії суддів, а матеріали справи передано для визначення складу суду для розгляду заяви про відвід у порядку, встановленому ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 колегією суддів у складі: головуючого судді Пантелієнка В.О., Доманської М.Л., Верховця А.А. Фірмі «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю відмовлено у задоволенні заяви про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я. від розгляду справи №910/1088/13.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 апеляційне провадження у справі №910/1088/13 поновлено, розгляд справи призначено на 20.11.2019.

В судовому засіданні 20.11.2019 після надання представниками сторін пояснень на питання суду, у розгляді справи було оголошено перерву до 25.11.2019.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 25.11.2019 від Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю надійшла заява про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я., яка обґрунтована аналогічними підставами, про які відповідач-2 зазначав у раніше поданій заяві про відвід у справі №910/1088/13, доповнивши її тим, що оголошення судом перерви в розгляді справі, без зазначення причин, є затягуванням розгляду та викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019, з урахуванням висловленої представником позивача позиції про її необґрунтованість, заяву про відвід колегія суддів залишила без розгляду, а дії відповідача 2 по її поданню визнала зловживанням процесуальними правами у відповідності з приписами ч.3 ст. 38, п.1 ч. 2 ст. 43 ГПК України.

В судовому засіданні 25.11.2019 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача 2 проти вимог апеляційної скарги заперечив, вказуючи, що доводи, на яких вона ґрунтується є безпідставними та необґрунтованими.

Представники відповідача 1 та третьої особи в черговий раз в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та неподання відповідачем 1, третьою особою відомостей про поважність причин неявки в судові засідання, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних учасників справи.

25.11.2019 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників учасників справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» та Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним укладеного між AT «Родовід Банк» та ТОВ «ТММ-Будкомплект» договору від 02.02.2010 про припинення дії Кредитного договору №22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009, солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 у розмірі 8 835 315,17 грн та звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, переданого в іпотеку згідно договору іпотеки від 17.04.2009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., зареєстрованим у реєстрі за № 418.

Позовна заява мотивована тим, що спірною угодою сторони погодили розірвати кредитний договір № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 через те, що 02.02.2010 між Позивачем та ОСОБА_1 (далі - Третя особа) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (Позивача), згідно з яким зобов`язання Відповідача 1 за вказаним кредитним договором були погашені за рахунок переданої на баланс Позивача земельної ділянки площею 3 га в с. Підгірці Обухівського району Київської області, однак в подальшому укладений між Позивачем та Третьою особою договір був визнаний недійсним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07.06.2012 у справі № 2-537/12, визнано недійсною та скасовано державну реєстрацію права власності Позивача на вказану земельну ділянку, яку витребувано в Позивача на користь Держави. Наведеними обставинами Позивач також обґрунтовує наявність непогашеної заборгованості за кредитним договором № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 через невиконання зобов`язань за таким договором та наявність відповідно до законодавства права вимоги до Відповідача 2 як до майнового поручителя за договором іпотеки 22.1/12-3-09 від 17.04.2009, який укладений для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором кредиту, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Даний спір вирішувався судами неодноразово, при цьому позивач, користуючись правом, наданим йому ст. 22 ГПК України в редакції, яка діяла на момент подачі заяви про збільшення позовних вимог від 19.07.2017 (т. 11, а.с.1-11), просив суд:

- визнати недійсним договір про припинення дії кредитного договору від 17.04.2009 № 22.1/12-КЛТ-09, укладеного 02.02.2010 між позивачем та відповідачем-1;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 17.04.2009 № 22.1/12- КЛТ-09 станом на 04.01.2013, в розмірі 8 853 315,17 грн;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 17.04.2009 № 22.1/12- КЛТ-09, що утворилась у період з 04.01.2013 по 04.07.2017 в розмірі 4 678 503,77 грн;

- в рахунок погашення заборгованості відповідача-1 за кредитним договором від 17.04.2009 № 22.1/12-КЛТ-09 в загальному розмірі 13 531 818,94 грн звернути стягнення на об`єкти нерухомого майна, які входять до предмету іпотеки за договором іпотеки від 17.04.2009 № 22.1/12-З-09 та належать відповідачеві-2 на праві приватної власності, а саме:

1) житлову квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 00;

2) житлову квартиру № 199 за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 00;

3) житлову квартиру № АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 00;

4) житлову квартиру № АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 00;

5) житлову квартиру № АДРЕСА_5 , реєстраційний номер 00;

6) житлову квартиру № АДРЕСА_6 , реєстраційний номер 00.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/1088/13, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Вищевказане рішення та постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 постановою Верховного Суду від 10.04.2018 були скасовані, в частині позовних вимог про визнання недійсним договору касаційною інстанцією прийнято нове рішення. Визнано недійсним договір про припинення дії договору від 17.04.2009 №22.1/12-КЛТ-09, укладеного 02.02.2010 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ТММ-Будкомплект», а в частині вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості справу направлено до Господарського суду міста Києва на новий розгляд, вказуючи на передчасність висновків судів попередніх інстанцій про те, що зобов`язання за договорами поруки та іпотеки є припиненими та необхідність надання оцінки наявним у справі доказам на предмет обгрунтованості заявлених до стягнення сум заборгованості, процентів, пені, їх розміру, вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

07.06.2018, до Господарського суду міста Києва позивачем було подано заяву вих.№16-11-б.б/3008, в якій останній, користуючись правом, наданим ст. 46 ГПК України, заявив про зменшення позовних вимог, шляхом «викладення позовної заяви у наступній редакції» та просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ- Будкомплект» та Фірми «Т.М.М.»- Товариство з обмеженою відповідальністю на свою користь заборгованість за кредитним договором №22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 в розмірі 12 461 690,43 грн, яка складається із заборгованості щодо повернення кредитних коштів у розмірі 4 376 990,00 грн, заборгованості щодо сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 17.04.2009 по 01.02.2010 у розмірі 703 193, 24 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів по кредиту за період з 02.02.2010 по 02.08.2010 у розмірі 500 363,26 грн, трьох процентів річних від суми простроченого кредиту та прострочених процентів по кредиту за період з 02.02.2010 по 05.06.2018 у розмірі 1 271 020,09 грн, інфляційних втрат від суми простроченого кредиту та від суми прострочених процентів за період з 02.02.2010 по 30.04.2018 у розмірі 5 610 123,84 грн (а.с.20-27 т. 13).

Вказана заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду, у відповідності до положень п.2 ч.2 ст. 46 ГПК України, а в рішенні зазначено, що вимогами в межах поданої заяви є солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 12 461 690,43 грн, солідарна відповідальність відповідачів обґрунтована посиланням на ст.ст. 553, 554 ЦК України, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу не підтримані та в заяві про зменшення розміру позовних вимог не висунуті.

Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується письмовими матеріалами справи, що 17.04.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», яке було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» (надалі - Позичальник) був укладений кредитний договір №22.1/12-КЛТ-09 (надалі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. предмет якого становлять:

- мета, порядок та умови видачі (надання) Банком в майбутньому кредитів (траншів) Позичальнику в гривні в межах загальної суми 7 410 790,00 грн (ліміт кредитування) на основі додаткових договорів про видачу (надання) кредиту (траншу) до цього Договору, які його невід`ємною частиною (додаткові договори);

- порядок та умови погашення/(повернення) Позичальником отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами;

- вид (и) забезпечення виконання зобов`язань Позичальника;

- порядок плати за користування кредитами (траншами);

- порядок плати за послуги, що надаються Банком Позичальнику;

- відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредитів;

- а також взаємні права та зобов`язання сторін, що виникають/виникнуть при видачі/наданні Банком кредитів.

За умовами п. 1.2. кредитного договору № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009, кредитні зобов`язання Банку щодо видачі/надання кредитів (траншів) та зобов`язання Позичальника щодо погашення кредитів траншів), сплати процентів, комісій, а також інші права та зобов`язання сторін, передбачені цим Договором, виникають з моменту укладення сторонами за взаємною згодою додаткових договорів про видачу кредитів до цього Договору, що є його невід`ємними частинами, в межах ліміту кредитування та суми кредитів, передбачених такими додатковими договорами. Строк користування кожним окремим кредитом (траншем) визначається відповідним додатковим договором.

Заборгованість за кредитами, наданими за цим договором, має бути погашена в строки, вказані у відповідних додаткових договорах, але не пізніше 27.11.2009.

Пунктом 2.1. вищевказаного кредитного договору визначено, що Банк надає Позичальнику кредити в рамках ліміту кредитування на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів, за наявності у банку вільних фінансових ресурсів.

Відповідно до п. 2.2. кредитного договору від 17.04.2009, кредити видаються на наступні цілі: поповнення оборотних коштів та на інші господарські потреби, пов`язані з веденням статутної діяльності Позичальника.

У відповідності до розділу 5 кредитного договору, цей Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором та припиняється належним виконанням його умов; строком дії цього Договору є час, впродовж якого існують зобов`язання сторін, що виникли на основі цього Договору; закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії Договору; усі додатки, зміни та доповнення умов цього Договору здійснюються в письмовій формі, підписуються уповноваженими на це представниками сторін і скріплюються печатками обох сторін, за винятком випадків односторонньої зміни умов, передбачених цим Договором (а.с.27-32 т. 1).

17.04.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», яке було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» (надалі - Позичальник) був укладений Додатковий договір № 1 до кредитного договору № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009, у відповідності до якого Банк надає Позичальнику кредит (транш) згідно з цим додатковим договором в сумі 7 410 790,00 грн з терміном повернення не пізніше 27.11.2009, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 22 % річних (а.с.33 т.1).

Водночас, 17.04.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», яке було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», (надалі - Банк) та Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю (надалі - Поручитель) в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.09 було укладено договір поруки № 22.1/12-П-09, у відповідності до умов якого Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ТОВ «ТММ-Будкомплект» (надалі - Позичальник) за вказаним кредитним Договором (а.с. 36-37 т.1).

17.04.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», яке було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», (надалі - Іпотекодержатель) та Фірмою «Т.М.М.» Товариством з обмеженою відповідальністю (надалі - Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №22.1/12-3-09, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 418, у відповідності до умов якого Іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі ТОВ «ТММ-Будкомплект» своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.09 передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, яке стане власністю Іпотекодавця у майбутньому згідно з інвестиційно-підрядним договором № 36/06-06 на виконання робіт по будівництву житлового будинку з гостьовою автостоянкою та об`єктами соціально-культурного побуту на проспекті Космонавта Комарова, 22-28 у Солом`янському районі м. Києва від 15.06.2006, що укладений між Іпотекодавцем та Благодійним фондом «Солом`янка» і буде збудовано за адресою: м. Київ, проспект Космонавта Комарова, 22-28, а саме:

- на другому поверсі: 2 двокімнатних квартири, 1 трикімнатна квартира;

- на третьому поверсі: 1 однокімнатна квартира, 2 двокімнатних квартири;

- на четвертому поверсі: 2 двокімнатні квартири, 1 трикімнатна квартира;

- на п`ятому поверсі: 1 однокімнатна квартира, 1 двокімнатна квартира, 2 трикімнатні квартири;

- на шостому поверсі: 3 однокімнатних квартири, 3 двокімнатних квартири, 1 трикімнатна квартира;

- на сьомому поверсі: 1 однокімнатна квартира, 2 двокімнатних квартири, 1трикімнатна квартира;

- на восьмому поверсі: 1 однокімнатна квартира, 3 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири;

- на дев`ятому поверсі: 1 однокімнатна квартира, 4 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири;

- на десятому поверсі: 1 однокімнатна квартира, 3 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири;

- на одинадцятому поверсі: 3 однокімнатних квартири, 3 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири;

- на дванадцятому поверсі: 3 однокімнатних квартири, 1 трикімнатна квартира;

- на тринадцятому поверсі: 4 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири;

- на чотирнадцятому поверсі: 2 однокімнатних квартири, 4 двокімнатних квартири, 1 трикімнатна квартира;

- на п`ятнадцятому поверсі: 2 однокімнатні квартири, 4 двокімнатні квартири, 2 трикімнатні квартири;

- на шістнадцятому поверсі: 2 однокімнатні квартири, 4 двокімнатні квартири, 1 трикімнатна квартира;

- на сімнадцятому поверсі: 3 однокімнатні квартири, 4 двокімнатні квартири, 1трикімнатна квартира;

- на вісімнадцятому поверсі: 3 однокімнатних квартири, 3 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири;

- на дев`ятнадцятому поверсі: 3 однокімнатних квартири, 4 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири;

- на двадцятому поверсі: 3 однокімнатних квартири, 4 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири;

- на двадцять першому поверсі: 3 однокімнатних квартири, 4 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири;

- на двадцять другому поверсі: 3 однокімнатних квартири, 4 двокімнатних квартири, 2 трикімнатних квартири (а.с.38-43 т. 1).

Згодом, 29.01.2009 між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» (надалі - Позичальник) був укладений Додатковий договір № 2 до кредитного договору № 22.1/12-KJIT-09 від 17.04.2009, у відповідності до якого сторони домовились здійснити реструктуризацію кредитної заборгованості наступним чином:

- повернути на рахунок обліку строкової заборгованості прострочену заборгованість за основним боргом в сумі 4 376 990,00 грн (п.1.1.);

- строк повернення заборгованості за кредитним договором встановити 01.02.2010 (п.1.2.);

- нарахувати проценти за користування кредитними коштами за період з 30.11.2009 до 01.02.2010 (п.1.3.) (а.с.34-35 т.1).

02.02.2010 між позивачем (як Іпотекодержателем) та громадянином ОСОБА_1 (як - Іпотекодавцем) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горняк Х.В., зареєстрований в реєстрі за № 34.

Згідно з п. 1.1. зазначеного договору, Іпотекодержатель на умовах кредитного договору №22.1/12- КЛТ-09 від 17.04.2009 з додатковими угодами, можливими змінами та доповненнями до нього (надалі - Кредитний договір), надав ТОВ «ТММ-Будкомплект» кредит, сума заборгованості за яким станом на дату укладання даного договору становить 5 694 607,25 грн.

Відповідно до п.1.3. договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.02.2010, Іпотекодавець для забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед Іпотекодержателем за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитами та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості за кредитним договором (основне зобов`язання), передав в іпотеку Іпотекодержателю на підставі договору іпотеки, посвідченого 29.01.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горняк Х.В., зареєстрованим в реєстрі за № 32 (надалі - Договір іпотеки) належну йому на праві власності земельну ділянку, загальною площею 3 га, кадастровий № :03:009:0004, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Підгірці.

02.02.2010 між позивачем (Банк) та відповідачем-1 (як Позичальником) був укладений договір про припинення дії Кредитного договору, у відповідності до умов якого сторони досягли згоди про розірвання Кредитного договору № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009, з 02.02.2010 (т. 1 а.с. 44).

03.02.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» (в текті договору - Первісний боржник), Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю (в тексті договору - Кредитор) та громадянином ОСОБА_1 (в тексті договору - Кредитор) було укладено договір про переведення боргу № У-03/12-2007.

Відповідно до п. 1. договору про переведення боргу № У-03/12-2007 від 03.02.2010, цим договором регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (Первісного боржника) у зобов`язанні, що виникло із кредитного договору N 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009, укладеного між Первісним боржником та Банком, та договору про задоволення вимог банку (іпотекодержателя) від 02.02.2010, укладеного між Банком та Кредитором, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горняк Х.В. та зареєстрований в реєстрі за № 34 (надалі - Основний договір).

Згідно з п. 2 договору про переведення боргу № У-03/12-2007 від 03.02.2010, Первісний боржник переводить на нового Боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 5 694 607,25 грн, що виник на підставі Основного договору. Новий боржник зобов`язується виконати зобов`язання Первісного боржника перед Кредитором на умовах Основного договору, в сумі, вказаній в цьому пункті.

Пунктом 3 договору про переведення боргу № У-03/12-2007 від 03.02.2010 визначено, що Кредитор не заперечує проти заміни Первісного боржника Новим боржником в Основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором. У зв`язку з чим Первісний боржник виходить із зобов`язань, що виникли між ним та Кредитором.

У відповідності до п. 4 договору про переведення боргу № У-03/12-2007 від 03.02.2010, Новий боржник має право висунути проти вимоги Кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між Кредитором та Первісним боржником за Основним договором.

Згідно з п. 5 вищевказаного договору, Первісний боржник зобов`язаний протягом 3-х днів з дати підписання цього договору передати Новому боржнику всю необхідну документацію (інформацію), пов`язану з Основним договором, що підтверджує дійсність вимог Кредитора, зокрема і ту, що стосується спорів і суперечностей за Основним договором між Первісним боржником та Кредитором.

Відповідно до пунктів 5 та 6 договору про переведення боргу № У-03/12-2007 від 03.02.2010, Первісний боржник сплачує Новому боржнику плату за прийняття боргу в розмірі 5 694 607,25 грн; оплату в сумі, вказаній в пункті 6 цього договору, Первісний боржник зобов`язаний здійснити на вимогу Нового боржника протягом 7-ми днів з дати отримання такої вимоги.

Пунктами 9 та 10 договору про переведення боргу № У-03/12-2007 від 03.02.2010 визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками Нового і Первісного боржників; строк цього договору починає свій перебіг у момент, встановлений у п. 9 даного договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, на виконання умов п. 5 та 6 договору про переведення боргу № У-03/12-2007 від 03.02.2010 Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю згідно з видатковим касовим ордером від 03.02.2010 видала Уманському Д.М. 5 694 607,25 грн, належним чином засвідчена копія якого додана до матеріалів справи.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області 07.06.2012 у справі №2/1018/537/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.08.2012 частково задоволено позов Прокурора Обухівського району Київської області та визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.02.2010, укладений між ОСОБА_1 та AT «Родовід Банк» за реєстраційним №34; визнано недійсною та скасовано державну реєстрацію права власності AT «Родовід Банк» на земельну ділянку площею 3 га, розташовану в с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер № :03:009:0004; витребувано в AT «Родовід Банк» на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації земельну ділянку площею 3 га, розташовану в с. Підгірці Обухівського району Київської області, кадастровий номер № :03:009:0004 (т.1 а.с.49-58).

Таким чином, судом загальної юрисдикції встановлено факт ненабуття ОСОБА_1 права власності на вищевказану земельну ділянку, а відтак, останній не мав права розпоряджатись нею та, відповідно, набувати прав кредитора.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про помилковість висновку суду щодо відсутності заперечень з боку позивача проти укладення договору про переведення боргу між Фірмою «Т.М.М.»- Товариство з обмеженою відповідальністю, ТОВ «ТММ-Будкомплект» та ОСОБА_1 від 03.02.2010, оскільки банк не виступав його стороною та не міг бути обізнаний про обставини укладення такого правочину.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 10.04.2018 у справі № 910/1088/13 частково задоволені вимоги Позивача та визнано недійсним договір про припинення дії кредитного договору від 17.04.2009 № 22.1/12-КЛТ-09, укладеного 02.02.2010 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ТММ-Будкомплект».

За вищенаведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про відновлення чинності кредитного договору від 17.04.2009 № 22.1/12-КЛТ-09, з огляду на визнання недійсним у судовому порядку договору про припинення його дії від 02.02.2010, укладеного між позивачем та відповідачем 1.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про належне виконання Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю пунктів 5 та 6 договору про переведення боргу № У-03/12-2007 від 03.02.2010, за яким відповідач 2 згідно з видатковим касовим ордером від 03.02.2010 сплатив ОСОБА_1 5 694 607,25 грн, у зв`язку з чим місцевий суд вважав виконаними зобов`язання за кредитним договором перед третьою особою як новим кредитором, пославшись на додану до матеріалів справи засвідчену копію видаткового касового ордеру (т. 1 а.с.256), оскільки до ОСОБА_1 права кредитора на підставі статей 512-519 ЦК України не перейшли в силу неналежного виконання останнім зобов`язань за кредитним договором.

До того ж, в ході апеляційного провадження, під час дослідження письмових доказів, у судовому засіданні представником відповідача 2 було надано оригінал видаткового касового ордеру від 03.02.2010, який має відмінності від його копії, зокрема, оригінал документу в графі «Одержав» містить запис про розмір отриманої суми коштів прописом, а також підпис касира, яким здійснювалась видача готівки. В наданій копії видаткового касового ордеру запис одержувача коштів та підпис касира відсутній.

Отже, в силу визнання недійсним договору про припинення дії кредитного договору від 02.02.2010 в судовому порядку, укладений між між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ТММ-Будкомплект» кредитний договір від 17.04.2009 № 22.1/12-КЛТ-09 є поновленим.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між позивачем та відповідачем 1 у даній справі за договором № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009, судом встановлено, що зазначений правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, за яким у відповідності до ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

В силу приписів частини першої ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до розділу 5 кредитного договору, такий набуває чинності з дня його підписання і діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором та припиняється належним виконанням його умов; строком дії цього Договору є час, впродовж якого існують зобов`язання сторін, що виникли на основі цього Договору; закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії Договору; усі додатки, зміни та доповнення умов цього Договору здійснюються в письмовій формі, підписуються уповноваженими на це представниками сторін і скріплюються печатками обох сторін, за винятком випадків односторонньої зміни умов, передбачених цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов кредитного договору № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 позивачем було надано відповідачеві 1 кредит (транш) у розмірі 7 410 790,00 грн, який спрямовано банком на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

ТОВ «ТММ-Будкомплект» факт отримання від позивача кредитних коштів, а також розмір наданого кредиту не заперечується.

В свою чергу, зобов`язання позичальником - ТОВ «ТММ-Будкомплект» щодо повернення суми кредиту, процентів, відсотків та штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору не виконані, що об`єктивно підтверджується банківськими виписками, з яких вбачається, що станом на 05.06.2018 заборгованість по поверненню кредитних коштів становить - 4 376 990,00 грн, заборгованість щодо сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 17.04.2009 по 01.02.2010 - 703 193, 24 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів по кредиту за період з 02.02.2010 по 02.08.2010 - 500 363,26 грн, три проценти річних від суми простроченого кредиту та прострочених процентів по кредиту за період з 02.02.2010 по 05.06.2018 - 1 271 020,09 грн та інфляційні втрати від суми простроченого кредиту та від суми прострочених процентів за період з 02.02.2010 по 30.04.2018 - 5 610 123,84 грн (т.13 а.с.28-30).

Згідно частини першої ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судова колегія звертає увагу на те, що до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-79 ГПК України на підтвердження повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» грошових коштів за кредитним договором № 22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 та доказів сплати процентів за користування такими кредитними коштами.

Отже, відповідач 1, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України, умов кредитного договору від 17.04.2009, не здійснив повернення грошових коштів, не сплатив проценти за користування кредитними коштами, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» суми заборгованості за основним боргом у розмірі 4 376 990,00 грн та заборгованості щодо сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 17.04.2009 по 01.02.2010 у розмірі 703 193, 24 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відстотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Виходячи з наведених приписів, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» трьох процентів річних від суми простроченого кредиту та прострочених процентів по кредиту за період з 02.02.2010 по 05.06.2018 у розмірі 1 271 020,09 грн та інфляційні втрати від суми простроченого кредиту та від суми прострочених процентів за період з 02.02.2010 по 30.04.2018 - у розмірі 5 610 123,84 грн.

Колегія находить безпідставними твердження відповідача 2 про наявність підстав для застосування строків позовної давності до заявлених вимог за зобов`язаннями по кредитному договору, про що останнім було письмово заявлено у відзиві на позовну заяву, оскільки, на його думку, вимоги про стягнення процентів за кредитом за період дії кредитного договору відбулося з пропуском загальних строків позовної давності, враховуючи ті обставини, що проценти нараховані позивачем з 01.07.2009, а позовна заява подана до суду 18.01.2013.

Позовна давність, згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зважаючи на ті обставини, що про порушення свого права Банк дізнався після набрання рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07.06.2012 законної сили, яке було переглянуте Апеляційним судом Київської області 15.08.2012 з постановленням відповідної ухвали, яким визнано недійсним та фактично скасовано виконання зобов`язань за кредитним договором третьою особою у справі, позивач в межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду за захистом порушеного права.

Однак, колегія суддів погоджується з доводами відповідача 2 про пропуск позивачем строку позовної давності щодо заявлення ним до стягнення на свою користь пені, нарахованої за період з 02.02.2010 по 02.08.2010 у розмірі 500 363,26 грн.

Так, пунктом 3.4.8. кредитного договору від 17.04.2009 сторони передбачили, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за_кредитом та/або процентами за користування ними та/або комісіями Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за умови її нарахування Банком.

Згідно з приписами статей 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Згідно п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Виходячи з наведеного вище, з урахуванням поданої позовної заяви від 18.01.2013, колегія суддів вважає, що вимога про стягнення пені позивачем заявлена поза межами позовної давності, а тому задоволенню не підлягає.

Водночас, предметом заявлених позовних вимог є також вимога до відповідачів у справі про солідарне стягнення заборгованості, обгрунтована з посиланням на статті 553, 554 ЦК України, зважаючи на укладення позивачем та відповідачем 2 договору поруки від 17.04.2009 в забезпечення виконання ТОВ «ТММ-Будкомплект» зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами першою та другою статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 4 статті 559 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення між позивачем та відповідачем 2 відносин поруки, передбачалось, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (відповідна правова позиція наведена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 № 6-106цс14).

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Як правильно зазначив суд в оскаржуваному рішенні, за своєю правовою природою строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним (присічним), відповідно:

- його закінчення є підставою для припинення поруки;

- у випадку пропуску кредитором строку пред`явлення вимоги до поручителя, такий строк не може бути відновлено, зупинено або перервано;

- суд самостійно застосовує норми про строк чинності поруки, незалежно від того, чи заявлялося однією із сторін спору про припинення поруки у зв`язку з закінченням строку її чинності;

- встановивши факт припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, суд відмовляє кредитору в позові у зв`язку з відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя за припиненою порукою.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами в договорі поруки від 17.04.2009 №22.1/12-П-09 не було визначено строку його дії, але кінцевим строком виконання спірного грошового зобов`язання за кредитним договором була визначена дата - 01.02.2010 (п. 1.2 додаткового договору №2 від 29.01.2009 до кредитного договору №22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009).

З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2013 ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Фірми «Т.М.М.» - ТОВ з листом вих.№20.1-11-б.б/4 щодо погашення простроченого кредиту, повідомивши останнього як поручителя про наявність у позичальника ТОВ «ТММ-Будкомлект» перед банком станом на 02.01.2013 простроченої заборгованості за кредитним договором №22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 в розмірі 5 080 183,24 грн. Вказаним листом відповідачеві 2 запропоновано погасити зазначену заборгованість задля уникнення застосування банком заходів впливу щодо погашення боргу у відповідності з умовами кредитного договору та договору поруки (т. 1 а.с.48).

У скарзі апелянт наголошує на порушенні судом норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя та помилковості висновку суду щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя, посилаючись на визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 07.06.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.08.2012, у зв`язку з чим кредитне зобов`язання, як невиконане, було відновлено, а заборгованість за кредитним договором банком була поновлена в бухгалтерському обліку з 15.08.2012.

Однак, з вищевикладеними доводами колегія суддів не погоджується з огляду на преклюзивність такого строку, який не підлягає відновленню, зупиненню чи перериванню у разі пропуску кредитором строку пред`явлення вимоги до поручителя.

Таким чином, колегія суддів поділяє позицію суду першої інстанції щодо спливу строку дії спірної поруки 01.08.2010, тобто через шість місяців від встановленої сторонами дати виконання спірного грошового зобов`язання, оскільки доказів звернення до поручителя з вимогою про солідарне виконання спірного грошового зобов`язання у період з 01.02.2010 по 01.08.2010 матеріали справи не містять.

Разом з тим, скаржником наголошено на незастосуванні господарським судом нової редакції частини 4 ст. 599 ЦК України згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 №2478-VIII, положення якого у відповідності до Прикінцевих та перехідних положень застосовуються до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Частина 4 статті 599 ЦК України в редакції Закону від 03.07.2018 №2478-VIII, визначає, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (терміну) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Скаржник помилково вважає, що норма Закону у наведеній редакції має застосовуватись до правовідносин за договором поруки від 17.04.2009 №22.1/12-П-09, оскільки дія такого забезпечення припинилась 02.08.2010, до набрання чинності Законом від 03.07.2018 №2478-VIII.

Враховуючи наведене, а також обставину звернення позивача до суду з даною позовною заявою 18.01.2013, поза межами встановленого шестимісячного строку, вимоги про стягнення в солідарному порядку з Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, як поручителя за договором поруки є безпідставними, відтак висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог до відповідача 2 є правомірним та обгрунтованим.

В апеляційній скарзі позивач наголосив на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягало в тому, що в судовому засіданні 03.07.2018 суд протокольною ухвалою, без постановлення окремого документу та, не видаляючись до нарадчої кімнати, частково відмовив у прийнятті заяви про зменшення позовних вимог в частині виключення з переліку позовних вимог вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шести квартир у буд. 26 по проспекту космонавта Комарова у м. Києві, пославшись на неможливість зменшення таких вимог, вважаючи таке зменшення зміною предмета позову, яке відповідно до вимог ч. 4 ст. 46 ГПК України не допускається на стадії нового розгляду справи після її перегляду судом касаційної інстанції, а відтак скаржник вважає, що при новому розгляді справи її предметом залишається частина вимог, яка викладена у заяві позивача про збільшення позовних вимог від 19.07.2017 за вих.№16-11бб/4901.

Відповідно до ч.4 ст. 46 ГПК України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускається, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 03.07.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу (т.13 а.с.93-94).

В силу приписів ч. ч. 4 та 5 ст.233 ГПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

З огляду на наведені норми, судова колегія не погоджується з доводами скаржника про обов`язковість вирішення судом заяви виключно в нарадчій кімнаті, оскільки фактичне вирішення даної заяви відображено у протоколі судового засідання.

Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що 07.06.2018 позивачем суду першої інстанції було подано заяву вих.№16-11-б.б/3008, в якій банк, користуючись правом, наданим ст. 46 ГПК України, заявив про зменшення позовних вимог, шляхом «викладення позовної заяви у наступній редакції» та просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ- Будкомплект» та Фірми «Т.М.М.»- Товариство з обмеженою відповідальністю на свою користь заборгованість за кредитним договором №22.1/12-КЛТ-09 від 17.04.2009 в розмірі 12 461 690,43 грн, яка складається із заборгованості щодо повернення кредитних коштів у розмірі 4 376 990,00 грн, заборгованості щодо сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 17.04.2009 по 01.02.2010 у розмірі 703 193, 24 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів по кредиту за період з 02.02.2010 по 02.08.2010 у розмірі 500 363,26 грн, трьох процентів річних від суми простроченого кредиту та прострочених процентів по кредиту за період з 02.02.2010 по 05.06.2018 у розмірі 1 271 020,09 грн, інфляційних втрат від суми простроченого кредиту та від суми прострочених процентів за період з 02.02.2010 по 30.04.2018 у розмірі 5 610 123,84 грн (а.с.20-27 т. 13).

Оскільки позивачем заяву про зменшення позовних вимог було подано у новій редакції, яка не містить вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги підлягали розгляду у відповідності до поданої заяви. При цьому, на протязі розгляду справи судом першої інстанції позивач не відмовився від заяви про зменшення позовних вимог та не доповнив її первісними вимогами (у повному обсязі).

З урахуванням вищенаведеного, до стягнення з ТОВ «ТММ-Будкомплект» на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» підлягає заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 4 376 990,00 грн, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 703 193,24 грн, три відсотки річних від суми простроченого кредиту та прострочених процентів по кредиту - 1 271 020,09 грн, інфляційні втрати - 5 610 123,84 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків обставинам справи при вирішенні питання про підставність позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню з викладенням його резолютивної частини у новій редакції про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч. 4, 14 ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, судові витрати по сплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, подання позивачем апеляційних та касаційних скарг, та відповідно їх апеляційний та касаційний розгляд на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект».

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі № 910/1088/13 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі № 910/1088/13 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» (03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 22, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, ) 4 376 990,00 (чотири мільйони триста сімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн 00 коп. заборгованості по поверненню кредитних коштів, 703 193,24 (сімсот три тисячі сто дев`яносто три) грн 24 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 1 271 020,09 грн (один мільйон двісті сімдесят одну тисячу двадцять) грн 09 коп. - трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту та прострочених процентів по кредиту, 5 610 123,84 (п`ять мільйонів шістсот десять тисяч сто двадцять три) грн. 84 коп. інфляційних втрат та 425 405 (чотириста двадцять п`ять тисяч чотириста п`ять) грн 73 коп. судового збору за розгляд справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ-Будкомплект» (03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 22, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, ) 99 085 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімдесят п`ять) грн 10 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи № 910/1088/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.12.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук