УХВАЛА

25 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 909/741/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Лукор"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019

за заявою Kemokompleks D.O.O.

про виправлення описки в ухвалі суду від 05.09.2014

за позовом Kemokompleks D.O.O. (Товариство з обмеженою відповідальністю з торгівлі та послуг "Кемокомплекс")

до Приватного акціонерного товариства "Лукор",

Відкритого акціонерного товариства "Оріана"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім"

про визнання права власності на 785,781 тон етилену та витребування його у ПрАТ "Лукор"

ВСТАНОВИВ:

24.10.2019 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Приватне акціонерне товариство "Лукор" звернулось із касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 (повний текст складено 07.10.2019) через апеляційний господарський суд до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2019 у задоволенні заяви представника Kemokompleks D.O.O. про виправлення описки в ухвалі суду від 05.09.2014 у справі № 909/741/14 за позовом Kemokompleks D.O.O. (Товариство з обмеженою відповідальністю з торгівлі та послуг "Кемокомплекс") до Приватного акціонерного товариства "Лукор" та Відкритого акціонерного товариства "Оріана" про визнання права власності на 785,781 тон етилену та витребування його у ПрАТ "Лукор" - відмовлено.

Оскаржуваною постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2019 скасовано. Заяву Kemokompleks D.O.O. про виправлення описки в ухвалі суду задоволено. Виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2014 у справі №909/741/14 в частині зазначення назви позивача, а саме: замість "Kemokomplecx D.O.O." та "Kemokomplex D.O.O." слід читати: "Kemokompleks D.O.O.".

18.11.2019 на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від Kemokompleks D.O.O. надійшло заперечення проти відкриття касаційного провадження у даній справі та клопотання про застосування заходів процесуального примусу, в яких він просить відмовити заявнику у відкритті касаційного провадження, оскільки останнім фактично оскаржується ухвала про виправлення описки у виконавчому документі (в ухвалі про затвердження мирової угоди), яка відповідно до приписів статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягає касаційному оскарженню, а також визнати подання Приватним акціонерним товариством "Лукор" касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 зловживанням процесуальними правами та застосувати до заявника заходи процесуального примусу і накласти штраф у сумі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частин 1, 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У даному випадку звернення з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 про виправлення описки в ухвалі суду першої інстанції, якою затверджено мирову угоду, за відсутності вчинення аналогічних дій раніше, не свідчить про безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення, а отже, і зловживання відповідачем наданими йому процесуальними правами.

При цьому колегією суддів враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях "Саф`яннікова проти України" (2007 рік), "Сілін проти України" (2006 рік), в яких суд наголошував на тому, що заявників не можна звинувачувати за те, що вони використовують засоби, надані їм відповідно до національного законодавства для захисту своїх інтересів (рішення).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що стягнення з відповідної особи штрафу як заходу процесуального примусу, являється правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи зазначене, колегією суддів не вбачається в даному випадку підстав для застосування до Приватного акціонерного товариства "Лукор" заходів процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу, а тому, в задоволенні вищевказаної заяви Kemokompleks D.O.O. слід відмовити.

Водночас, судом касаційної інстанції враховано заперечення Kemokompleks D.O.O. про відкриття касаційного провадження як такі, що ґрунтуються на вимогах закону.

Дослідивши матеріали касаційної скарги з доданими до неї матеріалами справи №909/741/14 та заперечення Kemokompleks D.O.O., Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами частини другої статті 193 Господарського процесуального кодексу України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 255 вказаного Кодексу окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За приписами частини першої статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, ухвала про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, зазначена у пункті 23 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, належить до категорії ухвал, які не можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

При цьому, Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12.07.2007).

Ураховуючи викладене Суд зазначає, що вичерпний перелік ухвал судів першої інстанції та апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Лукор" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Лукор" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 у справі №909/741/14.

2. Копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Є.В. Краснов