Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/758/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"

про стягнення заборгованості в сумі 6 671 126 грн 76 к.

представники сторін не з"явилися

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" із позовною заявою до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 6671126 грн 76 к.

Вирішення процесуальних питань.

26.07.2019 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 17.09.2019 (ухвала від 26.07.2019).

15.08.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позов вх.№14166/19, який суд прийняв до розгляду.

09.09.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив вх.№15300/19, яку суд прийняв до розгляду.

17.09.2019 суд постановив продовжити підготовче провадження строком на 30 днів до 26.10.2019 та відкласти підготовче засідання у справі на 01.10.2019 (ухвала від 17.09.2019).

01.10.2019 представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надіслав суду заперечення на відповідь на відзив (від 27.09.2019 вх.№16612/19), яке суд прийняв до розгляду; постановив підготовче провадження у справі закрити, розгляд справи по суті призначити на 24.10.2019, в якому суд оголосив перерву до 19.11.2019.

Після перерви представник позивача в судове засідання не з"явився, причин не з"явлення суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить підпис представника позивача на повідомленні про розгляд справи.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, причин не з"явлення суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке приєднане до матеріалів справи.

Згідно ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи і забезпечення їх явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, а також беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.11.2019 суд ухвалив рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу від 15.09.2017 №6096/1718-БО-15 у частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 389266 грн 84 к. Позовні вимоги обґрунтував положеннями ст. 526,549, 612, 625, 655 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України. За прострочення виконання грошового зобов"язання позивач, керуючись п.8.2. договору та ст.625 ЦК України нарахував відповідачу пеню в сумі 3256316 грн 23 к., 2127182 грн 62 к. - інфляційних втрат та 898361 грн 07 к. - 3% річних.

У відповіді на відзив вх.№15300/19 від 09.09.2019 представник позивача зазначив, що інфляційні втрати входять до складу грошового зобов"язання, на яке поширюється дія ст. 625 ЦК України, а тому нарахування інфляційних втрат на борг з врахуванням інфляційних нарахувань за попередній період правомірне.

Вказав, що всі нарахування, які здійснені у позовній заяві є обґрунтованими і такими, що відповідають умовам договору, положенням цивільного та господарського законодавства, а доводи викладені відповідачем є такими, що направлені на уникнення відповідальності за неналежне виконання своїх зобов"язань за спірним правочином.

Позиція відповідача.

У відзиві на позов вх.№14166/19 від 15.08.2019 та запереченні на відповідь на відзив вх.№16612/19 від 27.09.2019, відповідач вказав що 02.05.2019 перерахував позивачу кошти в сумі 1678437 грн 09 к. , що підтверджується платіжним дорученням №. 15.05.2019 ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" звернулося до позивача з проханням зарахувати грошові кошти в сумі 389266 грн 84 к. за спожитий газ згідно договору №6096/1718-БО-15 від 15.09.2017, що підтверджується листом №11.1/635.

Порушення ним зобов`язань мотивував низьким рівнем розрахунків споживачами за надані послуги по постачанню теплової енергії, у зв`язку із чим відповідач не в змозі вчасно та в повному обсязі виконати своє зобов`язання перед позивачем.

Також звернув увагу суду на неправомірність нарахування інфляційних втрат, мотивуючи тим, що їх нарахування позивачем проведено на суму боргу з урахуванням суми інфляції, нарахованої за попередній період, що в свою чергу призводить до збільшення суми інфляційних втрат. У зв"язку з чим надав суду контррозрахунок інфляційних збитків.

У вказаному відзиві відповідач просив суд зменшити розмір пені на 95%. Необхідність зменшення його розміру обґрунтовує складним фінансовим становищем підприємства результатом чого стало: - невчасне здійсненням споживачами платежів за надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на підтвердження чого відповідач посилається на укладені відповідачем ряд договорів про реструктуризацію заборгованості; - встановлення тарифів Національною комісією на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання для населення, які як зазначив відповідач, є збитковими; - наявність податкового боргу, зокрема на суму 32 259 546 грн 58к.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Предметом спору є матеріально - правова вимога Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" із позовною заявою до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення 389266 грн 84 к. - основного боргу, 3256316 грн 23 к. - пені, 2127182 грн 62 к. - інфляційних втрат та 898361 грн 07 к. - 3% річних за порушення строку оплати поставленого природного газу.

15.09.2016 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Постачальник) та Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (далі - Споживач) уклали договір постачання природного газу №6095/1718-БО-15 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачу у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору природний газ, що постачається за Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

У пунктах 2.1-2.4, 5.1, 5.2, 5.4 Договору сторони узгодили обсяги газу, що планується передати в період з 01.10.2017 по 31.03.2018 включно, ціну за 1 000 куб.м газу та загальну вартість природного газу за Договором.

Відповідно до пункту 3.7 Договору приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з пунктом 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 7.2 Договору, Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені Договором.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

Згідно із пунктом 8.2 Договору у разі прострочення Споживачем оплати відповідно до пункту 6.1 Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 10.3 Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до п.12.1 в редакції Додаткової угоди №2 від 02 квітня 2018 року, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01жовтня 2017 по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору Постачальник за період з жовтня 2017 року до травня 2018 року передав, а Споживач прийняв природний газ на загальну суму 72008795 грн 54 к., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Як стверджував позивач відповідач частково та з порушення строку оплати розрахувався за спожитий природний газ, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 389266 грн 84 к.

Відповідач у відзиві на позов стверджував, що заборгованість в сумі 389266 грн 84 к. погашена 02.05.2019. В підтвердження чого подав копію платіжного доручення № від 02.05.2019, листа №11.1/635 від 15.05.2019, акта звіряння взаємних розрахунків станом на 01.08.2019, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств. Подані документи досліджені судом та відповідають вимогам законодавства, є первинними документами, фіксують факт здійснення господарських операцій, тому у суду є всі підстави вважати що заборгованість за спожитий природний газ згідно договору №6096/1718-БО-15 від 15.09.2017 сплачена відповідачем 02.05.2019 до подання позову.

Вартість поставленого Постачальником природного газу за Договором сплачена Споживачем 02.05.2019 з порушенням встановленого строку оплати, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача.

У зв`язку з тим, що відповідач прострочив зобов`язання з оплати за природний газ, позивач нарахував пеню в сумі 3256316 грн 23к., згідно з п. 8.2. договору, а також керуючись ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 898361 грн 07 к. та інфляційні втрати в сумі 2127182 грн 62 к. та звернувся до суду за захистом порушеного права.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до наведеного договір постачання природного газу від 15.09.2017 №6095/1718-ТЕ-15 є договором поставки.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони в договорі встановили порядок розрахунків за поставлений природний газ, відповідно до якого остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач належним чином виконав договірні зобов`язання щодо поставки природного газу відповідачу. Відповідач здійснював часткову його оплату, при цьому з порушенням визначених у договорі строків.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Приписами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Висновки суду.

Суд прийшов до висновку про те, що в частині позовних вимог про стягнення 389266 грн 84 к. основної заборгованості належить відмовити в зв"язку з безпідставністю.

Зважаючи на те, що факт прострочки виконання зобов`язання за договором постачання природного газу підтверджується матеріалами справи, суд перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат та дійшов висновку що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 28.11.2017 -02.05.2019 та інфляційних втрат за період грудень 2017 року - грудень 2018 року обґрунтована та належить до задоволення.

Заперечення відповідача, про те що позивачем нараховані інфляційні втрати на суму боргу з врахуванням суми інфляції, нарахованої за попередній період є неправомірним та таким, що призводить до збільшення суми інфляційних втрат суд відхиляє, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Правова позиція щодо застосування ч.2 ст.625 ЦК України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та у постанові об"єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Також, суд перевірив правильність нарахування позивачем пені за період з 28.11.2017 - 02.05.2019 та зазначає, що поданий розрахунок є арифметично вірним.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 95 % від заявленої суми, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 76, частини 1 статті 78, частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, які вплинули на несвоєчасне виконання відповідачем зобов"язання, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та те, що природний газ, який постачався за договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії , яка споживається бюджетними установами /організаціями, а заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ виникла у зв`язку з несвоєчасною оплатою бюджетними установами послуг централізованого опалення; позивач не надав доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору, з метою реального виконання судового рішення, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково та зменшити розмір пені на 50%.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 08.10.2019 у справі №920/1013/18.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 1628158 грн 12 к. - пені, 898361 грн 07 к. - 3% річних, 2127182 грн 62 к. - інфляційних втрат

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 100067 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7006107 від 04 липня 2019 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи викладене та часткове задоволення позову, судовий збір в розмірі 94228 грн належить покласти на відповідача. Судовий збір в розмірі 5839 грн - покласти на позивача.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення 3256316 грн 23 к. - пені, 898361 грн 07 к. - 3% річних, 2127182 грн 62 к. - інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (вул. Б. Хмельницького, буд. 59-а, м. Івано-Франківськ, 76009, код 03346058) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, код 20077720) - 1628158 (один мільйон шістсот двадцять вісім тисяч сто п"ятдесят вісім гривень) 12 к. - пені, 898361 (вісімсот дев"яносто вісім тисяч триста шістдесят одну гривню) 07 к. - 3% річних, 2127182 (два мільйони сто двадцять сім тисяч сто вісімдесят дві гривні) 62 к. - інфляційних втрат та 94228 (дев"яносто чотири тисячі двісті двадцять вісім гривень) - судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення 389266 (триста вісімдесят дев"ять гривень двісті шістдесят шість гривень) 84 к. основної заборгованості та 1628158 (один мільйон шістсот двадцять вісім тисяч сто п"ятдесят вісім гривень) 12 к. пені - відмовити.

Судовий збір в сумі 5839 (п"ять тисяч вісімсот тридцять дев"ять гривень) 00 к. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.12.2019

Суддя Т.В. Максимів