РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.11.2019Справа № 910/13003/19
Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Український страховий стандарт"

пров. Балтійський,20, м. Київ 73, 04073

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

пр-т Повітрофлотський, буд. 25, м. Київ 49, 03049

про стягнення 27 776,96 грн.

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" відшкодування шкоди 27 776,96 грн. в порядку регресу, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/13003/19, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

15.10.2019 через канцелярію суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла довідка про страховий поліс серії АК №374468.

15.10.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позову заперечує з посиланням на те, що розрахунок вартості відновлювального ремонту повинен враховувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із тим, що автомобілю АВ 6689 СЕ складові частини відновлювали ремонтом.

Окрім того, разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів судом, в якому клопоче про витребування у позивача доказів проведення відновлювального ремонту в попередній ДТП.

Розглянувши подане відповідачем клопотання суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Згідно ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Так, враховуючи те, що позивачем не вказано обставин, що можуть бути підтверджені вказаними доказами та не зазначено жодних заходів, що вживались особою для отримання доказів самостійно, причин неможливості отримати цей доказ самостійно відповідачем, у зв`язку із недотриманням положень статті 81 ГПК України, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Будь яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Український страховий стандарт" було укладено договір №0112-000187 від 13.04.2017 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом Geely, д/н НОМЕР_1 , строком дії з 13.04.2017 по 12.04.2018 р.

12.04.2018р. о 14год.50хв., в селі Корделівка по вулиці Київській, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-21051, державний номерний знак НОМЕР_5 , не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожню обстановку та стан транспортного засобу, допустив зіткнення з автомобілем марки GEELY, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався попереду, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Відповідно до Постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 24.05.2018 р. у справі №132/1569/18, дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу ВАЗ-21051, державний номерний знак НОМЕР_5 , що знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 01.11.2018 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку та просив здійснити виплату страхового відшкодування за Договором №0112-000187 від 13.04.2017.

Згідно звіту №23544 від 12.06.2018 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, який складений суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Цурпаленко Є.В. вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Geely, д/н НОМЕР_1 в результаті пошкоджень при дорожньо-транспортній пригоди становить 106 198,98 грн.

Як вбачається зі страхового акту №9047 від 21.11.2018 , страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 104 599,48 грн. шляхом: перерахування 104 599,48 грн. на рахунок ОСОБА_1

26.11.2018 позивачем на виконання умов договору №0112-000187 від 13.04.2017, приймаючи до уваги заяву страхувальника, було перераховано на рахунок ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 104 599,48 грн., що підтверджується копією платіжного доручення№3607 від 26.11.2018.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд зауважує, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункту 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7. статті 32 Закону).

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12.04.2018, транспортного засобу Geely, д/н НОМЕР_1 , позивачем були понесені витрати на виплату страхового відшкодування в сумі 104 599,48 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди відповідно до встановленого Полісом АК №374468 лімітів відшкодування по майну.

27.11.2018 року Позивач надіслав Відповідачеві вимогу про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу, до якої були додані всі документи, передбачені пунктом 35.2. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

08.04.2019 року ПрАТ "СК "ПРОВІДНА" перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 72 223,04 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, Відповідача перед позивачем становить суму в розмірі 100 000,00 грн.(ліміт відповідно до Полісу № АК3744648 ) - 72 223,04 грн. = 27 776, 96 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог задоволення позовних вимог заперечує з посиланням на те, що розрахунок вартості відновлювального ремонту повинен враховувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із тим, що автомобілю АВ 6689 СЕ складові частини відновлювали ремонтом.

Однак, суд не погоджується із вказаним твердженням відповідача з огляду на наступне.

У своєму відзиві Відповідач стверджує, що застрахований автомобіль раніше потрапляв в ДТП та піддавався відновлюваному ремонту, у доказ своїх тверджень Відповідач посилається на витяг з сайту «Аутохісторі». Проте, у копіях до відзиву, що надані до суду, Відповідач надає інформацію, взяту із джерела походження котрого встановити не можливо, оскільки на аркушах паперу, де міститься ця інформація немає офіційного посилання на сайт, з якого вона взята. Із копій Print Screen , які надані Відповідачем до відзиву, є незрозумілим до якої дати відноситься перелік пошкоджень, які в ньому зафіксовані, та достовірність даної інформації, так як інформація про перелік пошкоджень знаходиться в окремому вікні від інформації про ідентифікацію ТЗ. З огляду на що суд приходить до висновку, що причини для нарахування зносу, про які стверджує Відповідач є недоведеними.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За таких обставин, за висновками суду, до позивача перейшло право вимоги до відповідальної особи за заподіяний збиток на суму 104 599,48 грн.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з частинами 1, 4 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Як вказувалося вище, вина водія транспортного засобу ВАЗ-21051, державний номерний знак НОМЕР_5 , підтверджена Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 24.05.2018 р. у справі №132/1569/18.

Позивач, в обґрунтування підстав звернення з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова Компанія "Альфа-Гарант" посилається на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ-21051, державний номерний знак НОМЕР_5 станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 01.11.2018, була застрахована відповідачем згідно полісу №АК3744648 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Наразі, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо полісу № АК3744648 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим Товариством з обмеженою відповідальністю "Страхова Компанія "Альфа-Гарант" транспортним засобом є ВАЗ-21051, державний номерний знак НОМЕР_5 . Вказаний поліс діяв станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 12.04.2018, франшиза - 500,00 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявна в матеріалах справи Постанова Калинівського районного суду Вінницької області від 24.05.2018 р. у справі №132/1569/18 та поліс АМ АК3744648 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника (водія) транспортного засобу ВАЗ-21051, державний номерний знак НОМЕР_5 саме відповідачем.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи те, що винна у дорожньо-транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ-21051, державний номерний знак НОМЕР_5 , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 12.04.2018 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" за полісом № АК3744648 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та за вирахуванням франшизи.

За таких обставин, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, звернення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"" про стягнення сплаченого страхового відшкодування на суму 27 776,96грн. (в межах лімітів відповідальності, встановлених полісом № АК3744648 є обґрунтованим). Однак суд відзначає, що позивачем не враховано розмір франшизи, встановленого полісом № АК3744648.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в розмірі 8000,00 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог позивача до відповідача щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 27 776,96грн. за вирахуванням розміру франшизи за полісом № АК3744648 у сумі 500,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення 27 776,96грн. підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 232, 236- 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення 27 776,96грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (пр-т Повітрофлотський, буд. 25, м. Київ 49, 03049; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Український страховий стандарт" (пров. Балтійський,20, м. Київ 73, 04073; ідентифікаційний код 22229921) витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 27 276 (двадцять сім тисяч двісті сімдесят шість) грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 1 886 (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) грн. 42 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.О. Лиськов