ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. Справа№ 925/1239/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Яковлєв М.Л.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 14.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 (повний текст рішення складено 14.03.2018)

у справі №925/1239/17 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ"

2. Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаської області

про стягнення заборгованості у розмірі 6769593,00 грн та визнання неправочинними дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації",

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бочал В`ячеслав Михайлович звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" про стягнення коштів з урахуванням втрат внаслідок інфляції в сумі 6769593,00 грн за виконані роботи у 2003 та 2005 роках за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 на об`єктах відповідача, розташованих у м. Черкаси між вул. Якубовського та вул. Ярославською.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просить також визнати дії відповідача-2 - Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" неправочинними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем-1 не виконано належним чином своїх зобов`язань за укладеними між сторонами договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 в частині оплати вартості виконаних позивачем робіт у 2003 та 2005 роках на об`єктах відповідача, розташованих у м. Черкаси між вул. Якубовського та вул. Ярославською. Також позивач посилався на те, що Комунальне підприємство "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" допустило порушення чинного законодавства, оскільки у 2012 р. відповідач-1 звернувся до відповідача-2 з заявою про реєстрацію права власності на об`єкти, розташовані за адресою: м. Черкаси Ярославська 7 (авторинок) на підставі рішення Господарського суду Черкаської області №16/1098 від 25.06.2010 та за відсутності документів на будівництво, про що було вказано в акті - "Документи на будівництво не представлені", в експлуатацію об`єкти не приймались. Позивач вказував, що відповідно до роз`яснень Мінюсту та висновків Верховного Суду України відповідач-2 повинен був звернутись до суду з повідомленням про виявлені ним порушення (недостовірні дані) та просити суд врахувати їх або постановити нове рішення з урахуванням вказаних ним недоліків (порушень) з боку відповідача-1, однак цього зроблено не було, в результаті чого допущено порушення вимог Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Мінюстом України.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24.01.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області.

Відповідач-1 проти позову заперечував, зазначаючи у відзиві на позов про те, що твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки за договорами підряду, на які посилається позивач в своїй позовній заяві, будівельні роботи не виконувались. У відповідних договорах не міститься вказівки на конкретні об`єкти, які мали бути збудовані в порядку їх виконання, що унеможливлює їх врахування в якості доказів будівництва позивачем визначених ним магазинів. За таких обставин, позивач не мав жодного відношення до виконання робіт з будівництва комплексу будівель автомобільного ринку, доводи щодо наявності у нього будь-яких прав на отримання вартості виконаних робіт з будівництва вказаних вище об`єктів, є необґрунтованими. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав жодного доказу реального виконання ним будь-яких будівельних робіт, що є обов`язковою умовою стягнення коштів з їх оплати. Для доведення фактичного виконання будівельних робіт за відповідними договорами підряду, позивач мав надати на розгляд суду акти про виконані роботи, із зазначенням переліку виконаних робіт по спірним об`єктам. Позивачем не надано до матеріалів справи належних доказів виконання ним будівельних робіт, вартість яких заявлена ним до стягнення. Відповідач-1 стверджував, що факт будівництва магазинів, розташованих в м. Черкаси по вул. Ярославській, 7 саме відповідачем встановлено судовим рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 у справі №16/1098. Крім того, обставини будівництва відповідних об`єктів досліджувались також в межах розгляду справи №925/237/17 та в рішенні від 21.04.2017 Господарський суд Черкаської області встановив відсутність у позивача належних та допустимих доказів фактичного виконання робіт за договорами підряду від 24.08.2003 та 03.11.2005.

Відповідач-2 проти позову заперечував, зазначаючи у відзиві на позов про те, що Комунальне підприємство "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" (далі за текстом - КП "ЧООБТІ") не є належним відповідачем у даній справі, оскільки до компетенції КП "ЧООБТІ" належить лише проведення інвентаризації нерухомого майна, а до 01.01.2013 були делеговані повноваження щодо державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Отже, договірні відносини на підставі вищевказаних договорів виникли між позивачем та ТОВ "СОИЛ", а КП "ЧООБТІ" не є стороною по даних договорах підряду. Більш того, між позивачем та КП "ЧООБТІ" відсутні будь-які правові відносини, зокрема, письмовий договір. Позивачем в позовній заяві взагалі не визначено та не доведено, які конкретно його права були порушені відповідачем-2 . В матеріалах справи відсутні будь-які докази, яке саме його право порушено і яким чином, а також не зазначені правові підстави для звернення позивача з позовом до КП "ЧООБТІ" про стягнення коштів в сумі 6769593 грн. за виконані роботи згідно з укладеними договорами підряду. Відтак на думку представника відповідача-2 спір між КП "ЧООБТІ" та позивачем відсутній.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" на користь фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича 5985682 грн боргу за виконані будівельні роботи, з яких 1411048 грн основний борг, 4574634 грн 67 коп. втрати від інфляції. Провадження у справі в частині визнання дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" неправочинними закрито. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачем неналежним чином виконано взяте на себе зобов`язання за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 в частині оплати вартості виконаних позивачем робіт у зв`язку з чим стягненню підлягають 1411048 грн основного боргу (за заявленим позивачем розміром), 4574634 грн 67 коп. втрати від інфляції (за здійсненим судом розрахунком). При цьому судом встановлено, що позивач уклав договори будівельного підряду з ТОВ "СОИЛ" та за власні кошти, на свій страх і ризик, спорудив магазини на замовлення відповідача-1 загальною площею 431,75 кв.м; позивач неодноразово звертався до відповідача-1 з вимогами про прийняття виконаних робіт, однак відповідач-1 безпідставно ухилявся від підписання актів прийняття робіт та оплати наданих послуг. Судом першої інстанції не прийнято до уваги заперечення представників відповідача-1 в частині пропуску позивачем позовної давності, оскільки листом від 27 вересня 2016 року відповідач-1 визнав наявність зобов`язань перед позивачем, а тому відповідно до ст. 264 ЦК України суд визнав перебіг позовної давності таким, що був перерваним з цього часу. Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" не правочинними, суд виходив з того, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі №925/1239/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що укладені між сторонами договори підряду не містять умов щодо найменування об`єкта, обсягів і видів робіт, передбачених проектом, умов про дефекти страхування ризиків, фінансові гарантії, відповідальність підрядника (відшкодування збитків), урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договорів, у зв`язку з чим не погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що між відповідачем-1 та позивачем було укладено договори, які за своєю правовою природою є договорами будівельного підряду. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів реального виконання позивачем будь-яких будівельних робіт, що є обов`язковою умовою стягнення коштів. Також вказував на те, що місцевим судом не було враховано обставин, встановлених рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 у справі №16/1098 та рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.04.2017 у справі №925/237/17. Стосовно вимоги позивача про визнання неправочинними дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації", суд апеляційної інстанції зазначив, що у даному випадку діями відповідача-2 права позивача не порушені, оскільки за відповідачем-1 право власності на об`єкти, розташовані за адресою м. Черкаси, вул. Ярославська, 7, не були зареєстровані у державному реєстрі прав власності, тому вказана вимога є також необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо заявленого відповідачем-1 клопотання про застосування строків позовної давності, судова колегія зазначила, що правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права; у випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 зі справи №925/1239/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції вказував на передчасність висновків апеляційного суду щодо здійснення будівництва об`єктів по вул. Ярославській, 7 в м. Черкаси, саме відповідачем-1. При цьому, суд касаційної інстанції звертав увагу на наступне:

- спростовування апеляційного суду щодо всього вищевикладеного комплексу фактів та доказів, встановлених місцевим судом на підтвердження факту будівництва спірних магазинів саме позивачем, а не відповідачем-1, звелося до вказівки, що в матеріалах справи відсутні відповідні акти виконаних робіт по формі № КБ-2 та довідки по формі № КБ-3; тобто, висновки суду апеляційної інстанції фактично стосувалися не встановлення факту, хто саме реально побудував спірні магазини, а виключно до вказівки формальних ознак документів, які мають підтверджувати факт будівництва;

- не погоджуючись з висновком місцевого господарського суду про те, що між відповідачем-1 та позивачем було укладено договори, які за своєю правовою природою є договорами будівельного підряду, оскільки зазначені договори не відповідають істотним умовам договору підряду, суд апеляційної інстанції не вказав, яким тоді договорам за своєю правовою природою вони відповідають;

- апеляційним судом не наведене нормативно-правове обґрунтування можливості визнання неукладеними договорів, по яких відбулося виконання;

- суд апеляційної інстанції не спростував висновки суду першої інстанції щодо того, що предмети позову у даній справі та у справах №16/1098, №925/237/17 є різними, і що факт визнання судом права власності відповідача-1 на спірні магазини не позбавляє позивача права вимагати оплати наданих послуг від його власника. При цьому, апеляційний суд не навів доводів та доказів, що обсяг доказів, що надав позивач у даній справі, на підтвердження, що саме він побудував спірні магазини, є повністю ідентичним наданому та оціненому обсягу доказів у вищевказаних справах №16/1098, №925/237/17.

Також суд касаційної інстанції вказував, що розглянувши по суті позовну вимогу про визнання неправочинними дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" та відмовивши у її задоволенні, апеляційний господарський суд не навів жодного доводу, за яким не погодився з висновками суду першої інстанції щодо необхідності закриття провадження у справі в цій частині і саме з підстав, що такий спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, тобто, взагалі не вказав, чи обґрунтовано, чи необґрунтовано закрито судом першої інстанції провадження у справі в частині визнання дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" неправочинними, і чому саме апеляційний суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17; призначено апеляційну скаргу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції 14.11.2019, відповідач-1 стверджував про відсутність доказів на підтвердження виконання позивачем будівельних робіт за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005. До вказаних пояснень відповідачем-1 додано копію договору підряду на будівництво від 14.06.2006, укладеного між ТОВ "СОИЛ" (як замовником), та ПП "ВКФ "Бурхан" (як генпідрядником) та ТОВ "БРИГАДА АС" (як субпідрядником), копію довідки форми КБ-3 за листопад 2009 р., копію акту приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2009 р. (форма КБ-2в), копію нотаріально посвідченої заяви керівника ПП "ВКФ "Бурхан", копію договору №1 від 01.02.2003. укладеного між ТОВ "СОИЛ" (як замовником), та ПП "ВКФ "Бурхан" (як генпідрядником).

Колегією суддів додані до вищевказаних пояснень додаткові докази не приймаються до уваги, оскільки відповідачем-1 не ставилось питання про долучення до матеріалів справи вказаних доказів у відповідності до статті 269 ГПК України, з зазначенням неможливості подання додаткових доказів суду першої інстанції, що об`єктивно не залежали від нього.

В судове засідання апеляційної інстанції 14.11.2019 представники відповідача-2 та третьої особи не з`явились.

Оскільки явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників відповідача-2, третьої особи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 14.11.2019 представник відповідача-1 підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 14.11.2019 позивач та представник позивача заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. В судовому засіданні позивачем надано суду письмові пояснення (виступ в апеляційній інстанції у справі №925/1239/17), які долучено до матеріалів справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 27 січня 1998 року Товариству з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" був виданий Державний акт на право користування земельною ділянкою площею 4,34 га строком на 49 років для розміщення автомобільного ринку між вул. Якубовського та вул. Ярославська у м. Черкаси.

У відповідності до наданих дозволів на забудову від 07.02.2003 відповідач-1, як замовник, уклав з позивачем, як підрядником, та іншими контрагентами договори підряду, зокрема, із позивачем було укладено договори підряду від 24.08.2003 на будівництво магазину площею 178,75 кв. м та від 03.11.2005 на будівництво магазину площею 253 кв.м.

Відповідно до п.1.1. Договору підряду від 24.08.2003 (далі за текстом - Договір 1), замовник замовляє підряднику будівництво приміщення магазину на земельній ділянці, що належать замовнику на підставі рішення міськвиконкому, який виконує будівництво із своїх матеріалів та на свій ризик згідно кошторису та проекту (т. 1 а.с. 17-27).

Відповідно до п.2.2. Договору 1 всю документацію, що необхідна підряднику для виконання робіт надає замовник (кошторис, проект).

Відповідно до п.2.3. Договору 1 вартість робіт по договору визначається згідно кошторису, який виготовляє та надає підряднику замовник. Всі зміни кошторису по вартості робіт проводяться по обоюдній згоді обох сторін шляхом переговорів.

Відповідно до п.2.4. Договору 1 згідно наданого замовником кошторису, проекту, плану, підрядник на свій розсуд, не ставлячи до відома замовника, організує роботи по виконанню замовлення, має право від свого імені заключати договори субпідряду, залучати до будівництва державні та комерційні підприємства, приватних підприємців та інших громадян України з єдиною метою - виконання договору.

Відповідно до п.2.5. Договору 1 підрядник зобов`язаний виконати замовлення протягом 1-го (одного) року після отримання від замовника всієї необхідної для роботи документації.

Відповідно до п.2.6. Договору 1 по закінченню, будівництва, виконання замовлення, замовник зобов`язується прийняти виконані роботи, про що складається акт виконаних робіт. В акті зазначаються всі недоліки, відступи від договору та інше, в разі відсутності таких заяв вважати договір виконаним в повному обсязі.

Відповідно до пункту 4.1. Договору 1 замовник зобов`язаний розрахуватись з підрядником згідно складеного замовником кошторису, а також підписаному акту виконаних робіт, в якому зазначено остаточну суму коштів за виконані роботи протягом 25 місяців після офіційного письмового попередження підрядника.

Пунктом 5.1 Договору 1 передбачено, що в разі відмови замовника приймати виконані роботи, або розрахуватись після отримання офіційного листа, підрядник має право отримати, крім коштів за виконані роботи, кошти згідно рівня інфляції та штрафні санкції за прострочку виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.2. Договору 1 всі інші питання, які не знайшли свого відображення в даному договорі регулюються згідно Цивільного кодексу України та вирішуються згідно обоюдної домовленості, якщо дане неможливо в судовому порядку.

Договір набирає чинності з моменту його підписання (п. 6.1. Договору).

03.11.2005 відповідач 1 уклав з позивачем договір будівельного підряду на будівництво магазину площею 253 кв.м (далі Договір 2) (т. 1 а.с. 18-28).

Відповідно до п.1.1. Договору 2 замовник (відповідач-1) замовляє підряднику (позивач) будівництво нового приміщення магазину загальною площею 253 кв.м (в який входить: приміщення газової котельні та її обладнання газовим котлом, сигналізацією, санвузла, проведення та підключення до газової магістралі трубами, проведення та підключення до водопостачання, проведення та підключення до каналізаційної мережі, проведення та підключення до ел. постачання) на земельній ділянці, що належать замовнику на підставі рішення міськвиконкому, який виконує будівництво із своїх матеріалів та на свій ризик та передає об`єкт замовнику, який сам здає об`єкт в експлуатацію.

Відповідно до п.2.1. Договору 2 всю документацію (дозвіл на будівництво, проект, кошторис та інші), що необхідна підряднику для виконання робіт надає замовник. Підрядник лише координує будівництво приміщень безпосередніми виконавцями та забезпечує їх передачу замовнику, який самостійно здає об`єкт в експлуатацію. Власником об`єкту будівництва до їх здачі замовнику є підрядник, за кошти котрого виконувалось будівництво.

Відповідно до п.2.2. Договору 2 вартість робіт по договору визначається згідно кошторису, який виготовляє та надає підряднику замовник. Всі зміни кошторису по вартості робіт проводяться по обопільній згоді обох сторін шляхом переговорів та підписанню необхідних документів.

Відповідно до п.2.3. Договору 2 згідно наданого замовником кошторису, проекту, результату пошукових робіт та інших необхідних документів плану підрядник на свій розсуд, не ставлячи до відома замовника, організує роботи по виконанню замовлення, має право від свого імені заключати договори субпідряду, залучати до будівництва державні та комерційні підприємства, приватних підприємців та інших громадян України з єдиною метою - виконання договору.

Відповідно до п.2.4. Договору 2 підрядник зобов`язаний виконати замовлення (будівництво) протягом 1-го (одного) року після отримання від замовника всієї необхідної для роботи документації. Страхування об`єкту будівництва покладається на замовника.

Відповідно до п.2.5. Договору 2 замовник зобов`язаний по закінченню будівництва прийняти виконані роботи за свій рахунок про що складається акт виконаних робіт. В акті зазначаються всі недоліки, відступи від договору та інше; в разі відсутності таких заяв вважати договір виконаним в повному обсязі.

Відповідно до пункту 4.1. Договору 2 замовник зобов`язаний розрахуватись з підрядником згідно складеного замовником кошторису, а також підписаному акту виконаних робіт, в якому зазначено остаточну суму коштів за виконання робіт після визначення прав власності на земельну ділянку протягом 30-ти днів. Вказана остаточна сума в акті виконаних робіт не підлягає оскарженню чи перегляду.

Пунктом 5.1 Договору 2 передбачено, що в разі відмови замовника приймати виконані роботи, або розрахуватись, підрядник має право отримати, крім коштів за виконані роботи, кошти згідно рівня інфляції та штрафні санкції за прострочку виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.2. Договору 2 всі інші питання, які не знайшли свого відображення в даному договорі вирішуються шляхом переговорів, в разі неможливості такого - згідно Цивільного кодексу України в судовому порядку.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами (пункт 6.2. Договору).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач-1, на думку позивача, не виконав належним чином своїх зобов`язань за укладеними між сторонами договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005, а саме не розрахувався за виконані позивачем роботи у 2003 та 2005 роках на об`єктах відповідача, розташованих у м. Черкаси між вул. Якубовського та вул. Ярославською.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками (ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ч. 1 ст. 208 ЦК України для правочинів (за змістом ч. 2 ст. 202 ЦК України, договір між двома особами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма, яка позивачем та відповідачем-1 була дотримана.

Укладені між відповідачем-1 та позивачем договори за своєю правовою природою є договорами будівельного підряду.

Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (ч. 1 ст. 875 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Як передбачено ч. 1 ст. 877 ЦК України, підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Відповідач-1 стверджує, що укладені між сторонами (відповідачем-1 та позивачем) договори підряду не містять умов щодо найменування об`єкта, обсягів і видів робіт, передбачених проектом, умов про дефекти страхування ризиків, фінансові гарантії, відповідальність підрядника (відшкодування збитків), урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу викладених у договорах підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 умов, вбачається, що сторонами досягнуто згоди щодо усіх їх істотних умов, господарські договори укладені у передбачених законом порядку та формі, що спростовує доводи скаржника про неукладеність вказаних правочинів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що визнання договору неукладеним може мати місце на стадії його укладення, а не за наслідками виконання його сторонами.

Відповідна правова позиція викладена також в постанові Верховного суду України від 23.09.2015 у справі №914/2846/14.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

По суті даний спір зводиться до встановлення факту, хто саме фактично побудував спірні магазини: позивач чи відповідач-1.

Колегією суддів встановлено, що на виконання договорів підряду, укладених між позивачем та відповідачем-1, та у відповідності до ст.ст. 844, 877 ЦК, ст. 318 ГК відповідач-1 надав позивачеві всю технічну документацію на спорудження об`єктів (проекти, кошториси (т.1 а.с. 18-27, 29-38) та визначив місце розташування даних магазинів (т.2 а.с. 186). Позивач розпочав спорудження магазинів на свій страх і ризик та за власні кошти.

Спорудження об`єктів проводилося з будівельних матеріалів позивача та з матеріалів і за кошти інших фізичних осіб, роботи здійснили ліцензовані будівельні організації (т.1 а.с.55-66, т.2 а. с. 21-96).

Згідно з додатками до зазначених вище договорів зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва магазину площею 178,75 кв. м становить 399208 грн, вартість будівництва магазину площею 253 кв.м - 1011840 грн (т. 1 а.с. 20, 31).

Якість виконаних робіт та відповідність їх Державним будівельним нормам і правилам було підтверджено висновком № 3-БТ експертного будівельно-технічного дослідження, складеного Приватним підприємством "Експертна установа" від 17.05.2010, в якому вказано, що всі забудови, серед яких і магазини, що збудував позивач, відповідають діючим Державним будівельним нормам.

Як зазначено в наявних в матеріалах справи копях нотаріально посвідчених заяв свідків приватних підприємців Чеснова К .О., Малкова А.Є., Редчиць В.М., будівництво магазинів здійснювалось безпосередньо позивачем із залученням ліцензованих будівельних організацій (т.3 а.с.98-100).

Під час розгляду даної справи місцевий господарський суду витребовував у відповідача-1 додаткові докази на підтвердження спорудження спірних магазинів саме відповідачем-1. Проте, відповідач-1 доказів суду не надав.

Відсутність доказів спорудження спірних магазинів відповідачем-1 підтверджено також представником КП Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації (відповідачем-2). З наявної в матеріалах справи копії зведеного акту вартості будівельних споруд (форма №5) вбачається, що документів на будівництво не представлено (т. 2 а.с. 184).

З наявного в матеріалах справи листування сторін (позивача та відповідача-1) вбачається, що починаючи з 01.11.2004 позивач неодноразово звертався до відповідача-1 з повідомленнями (заявами) про готовність до передачі виконаних робіт за договорами підряду та надавав для підписання проекти актів виконаних робіт, наголошував на необхідності проведення розрахунку за договорами підряду (т.2 а.с. 194-212).

Відповідно до ст. 882 ГПК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Натомість, позивач відповідей на листи не отримував, окрім листа від 27.09.2016 (т. 1 а.с. 48), яким ТОВ "СОИЛ" повідомило про відсутність акту виконаних робіт, що є перешкодою для розрахунку за виконані роботи, посилаючись на те, що за умовами договору будівельного підряду від 03.11.2005 замовник зобов`язаний розрахуватись з підрядником згідно з кошторисом, а також підписаним актом виконаних робіт, в якому зазначається остаточну суму коштів за виконання робіт.

Колегією суддів встановлено, що з часу спорудження спірних магазинів позивач розпоряджається та користується даними об`єктами, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорів оренди даних магазинів з приватними підприємцями (т.2 а.с. 169-183); підтверджується проведення позивачем поліпшення даних магазинів: прокладення лінії електроживлення, газифікація приміщень, проведення водопостачання та водовідведення (т.2 а.с. 96-119, 128-152, 155-167).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено спорудження саме ним спірних об`єктів та відповідно доведено належне виконання своїх зобов`язань за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано обставини, встановлених у судових рішеннях у справах №16/1098, №925/237/17 є безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача-1 коштів за споруджені ним об`єкти - магазини за договорами підряду. Тобто в даній справі предмет позову зовсім інший ніж у справах №16/1098, №925/237/17.

Позивач не був учасником розгляду справи №16/1098, про її розгляд йому відомо не було.

Відповідно до п. 3 ст.18 ГПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права чи інтереси.

Пунктом 5 ст.75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, факт визнання судом права власності відповідача-1 на спірні об`єкти (магазини) не позбавляє позивача права вимагати оплати наданих послуг від його власника.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем доведено факт заборгованості відповідача-1 перед позивачем за виконані позивачем роботи за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 на суму 1411048 грн, враховуючи те, що строк проведення повного розрахунку за виконані роботи станом на час розгляду справи для відповідача вже є таким, що настав, з урахуванням відсутності доказів проведення відповідачем-1 розрахунку за основним боргом, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 1411048 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача-1 в частині пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки листом від 27 вересня 2016 року (т.1 а.с.48) відповідач-1 визнав наявність зобов`язань перед позивачем, а тому відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності був перерваний з цього часу.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 5358545 грн. інфляційних втрат за період з 2005 р. по 31.08.2017.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що він є арифметично не вірним.

Так, за розрахунком суду апеляційної інстанції, розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача за заявлений позивачем період становить 4574634 грн 67 коп., а тому з урахуванням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 інфляційних втрат в розмірі 4574634 грн 67 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню; в решті позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання неправочинними (незаконними) дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" щодо реєстрації права власності відповідача-1 на спірні магазини, колегія суддів зазначає наступне.

Вказана вимога ґрунтується виключно на протиправності таких дій державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв`язку з невиконанням ним обов`язку щодо перевірки поданих для цього документів.

Тобто, у справі, що розглядається, спір про право, яке виникло з цивільно-правових правовідносин, врегульованих актами господарського і цивільного законодавства, відсутній, позивач не просить скасувати реєстраційний запис про право власності на нежитлові будівлі за відповідачем-1, отже дослідженню підлягають виключно дотримання владних управлінських дій державним реєстратором, який, на думку позивача допустив порушення вимог Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством Юстиції України, та постанови Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 "Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів".

Таким чином, враховуючи, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, позовні вимоги в частині визнання дій відповідача 2 неправочинними підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведене вище свідчить про правомірність висновку місцевого господарського суду про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства та наявність підстав для застосування положень п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України та закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання неправочинними (незаконними) дії Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" щодо реєстрації права власності відповідача-1 на нерухоме майно.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1239/17 повернути Господарському суду Черкаської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25.11.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

М.Л. Яковлєв