ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.2019 Справа № 920/981/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участю секретаря судового засідання Галашан І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/981/19 у порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕА Електронікс Україна» (вул. Краківська, буд. 13-Б, корп. 2, м. Київ, 02094, ідентифікаційний код 38013262),

до відповідача: Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991),

про стягнення 26780,61 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача: Кубрак О.І. за довіреністю № 4 від 22.07.2019,

відповідача: Сафронов М.А. за довіреністю № 18-49/148 від 14.08.2019.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕА Електронікс Україна» звернулось до суду з позовною заявою від 16.09.2019 № 489, відповідно до якої просить суд: стягнути на виконання мирової угоди від 25.11.2016, затвердженої ухвалою Господарського суду Сумської області від 28.11.2016 у справі № 920/947/16, з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на свою користь судові витрати в сумі 26780,61 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач взятих на себе зобов`язань за мировою угодою від 25.11.2016, що затверджена ухвалою Господарського суду Сумської області від 28.11.2016 у справі № 920/947/16, частково не виконав та кошти в сумі 26780,61 грн на користь позивача не сплатив.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.09.2019 відкрито провадження у справі № 920/981/19 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.11.2019, 11:00; запропоновано відповідачу надати суду заяву із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу у строк до 08.11.2019 подати відповідь на відзив.

Копію вищезазначеної ухвали судом направлено на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві, а саме: вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку, копію вищезазначеної ухвали отримано уповноваженим представником відповідача 30.09.2019.

17.10.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив № 18-7/914 від 15.10.2019, в якому представник відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ухвала Господарського суду Сумської області про затвердження мирової угоди від 28.11.2016 у справі № 920/947/16 має всі відомості, передбачені статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», і має статус виконавчого документу, позивач має можливість на оскарження відмови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Тимофєєвої Т.Ф. у відкритті виконавчого провадження з виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди від 28.11.2016, в порядку статті 339 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім наведеного, представник відповідача зазначає, що рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Сумське НВО» (протокол № 34 від 26.07.2019) тип та найменування відповідача були приведені у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», а статут ПАТ «Сумське НВО» викладено у новій редакції. Вказані зміни зареєстровані 01.08.2019 у зв`язку з чим новим найменуванням відповідача є Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання».

Письмових заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

07.11.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив № 614 від 01.11.2019, де позивач зазначає, що не визнає відзив відповідача на позовну заяву та обставини, що викладені відповідачем, оскільки відповідач доказів виконання умов вищезазначеної мирової угоди, сплати заборгованості в сумі 26780,61 грн не надав, заявлені позовні вимоги в цій частині не спростував. Оскарження відмови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Тимофєєвої Т.Ф. у відкритті виконавчого провадження з виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди від 28.11.2016, в порядку статті 339 Господарського процесуального кодексу України є виключно правом, а не обов`язком позивача, а також позивач зазначає, що обраний ним спосіб захисту порушеного права не суперечить закону.

Також 07.11.2019 позивачем подано до суду заву про уточнення найменування відповідача № 616 від 01.11.2019, де позивач просить суд прийняти заву про уточнення найменування відповідача та найменування відповідача у справі читати - Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991).

В судовому засіданні 12.11.2019 судом постановлено протокольну ухвалу із внесенням її до протоколу судового засідання, згідно частини третьої статті 233 Господарського процесуального кодексу України, про зміну найменування назви відповідача на Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991).

Ухвалою суду від 12.11.2019 у справі № 920/981/19 постановлено відкласти розгляд справи по суті на 25.11.2019, 10:00 та надати відповідачу строк для подання заперечення на відповідь на відзив до 21.11.2019.

Станом на 21.11.2019 від відповідача до суду письмові заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Представник позивача в судовому засіданні 25.11.2019 усно зазначив, що підтримує первісні позовні вимоги та наполягає на їх задоволення судом.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.11.2019 усно зазначив, що проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес, на виконання статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 25.11.2019 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

У позовній заяві позивач зазначає, що він у вересні 2016 року звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (нова назва - Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання») про стягнення 2555128,24 грн.

25.11.2016 сторони з метою врегулювання спору щодо стягнення боргу за поставку продукції у сумі 2555128,24 за договором № 132 від 26.12.2012, керуючись статтею 78 ГПК України, уклали мирову угоду.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 28.11.2016 у справі № 920/947/16 (суддя Резніченко О.Ю.) затверджено укладену сторонами 25.11.2016 мирову угоду.

За умовами затвердженої мирової угоди відповідач визнав борг перед позивачем на загальну суму 2555128,24 грн та зобов`язався сплатити вказану суму не пізніше 29.12.2016, а також сплатити витрати зі сплати судового збору в розмірі 38326,92 грн у строк до 30.12.2016, а позивач, за даною мировою угодою, бере на себе зобов`язання приймати виплати боргу від відповідача, який має право достроково виконати свої зобов`язання перед позивачем.

Проте, в порушення умов вищезазначеної мирової угоди, відповідач не сплатив на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 38326,92 грн, що підлягали сплаті в строк до 30.12.2016.

Таким чином, невиконання умов мирової угоди є порушенням відповідачем обов`язку виконати судове рішення на умовах затвердженої мирової угоди.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Сумської області від 28.11.2016 у справі № 920/947/16, позивач в квітні 2017 року звернувся до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області із заявою про примусове виконання вищезазначеної ухвали суду, яка, в свою чергу, була передана до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

13.05.2017 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області на адресу позивача направлено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: пункту 5 частини першої зазначеної норми - резолютивна частина рішення не передбачає заходів примусового виконання рішення, що передбачені статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішення виконавця не було оскаржене позивачем у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

В листопаді 2018 року сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем з відшкодування судових витрат.

Відповідно до Заяви про зарахування зустрічних однорідних, позивач здійснив часткове зарахування зустрічних вимог на суму передоплати в розмірі 11546,31 грн, в рахунок погашення зобов`язань відповідача зі сплати судового збору згідно ухвали Господарського суду Сумської області від 28.11.2016 у справі № 920/941/16, про що, на адресу відповідача направлено Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 500 від 12.11.2018.

На день звернення з цим позовом до суду залишок невиконаного зобов`язання відповідача перед позивачем зі сплати судового збору становить 26780,61 грн, що підтверджується довідкою позивача про стан заборгованості № 488 від 16.09.2019.

Відповідно до частин першої, третьої статті 78 ГПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення, одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов`язків сторін щодо предмета позову. Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК України в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення). Мирова угода може бути укладена і стосовно певної частини позовних вимог.

В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК України), а також вирішуються питання, пов`язані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Відповідно до абзацу 5 пункту 7.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», то вона є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам до виконавчого документа, зазначених у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого, господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди (пункт 3.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування ГПК судами першої інстанції»).

При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні вказаного позову (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-274цс15).

Абзацом 8 пункту 7.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» передбачено, якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

Відповідно частиною четвертою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, заінтересована сторона має право звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди навіть без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, та без подальшого оскарження дій державного виконавця у разі відмови у відкритті виконавчого провадження, що не підставами для відмови суду в задоволенні позову.

Як зазначав позивач, мирова угода укладалась сторонами відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Згідно з частиною четвертою статті 78 ГПК України господарський суд виносить ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Відповідно до статті 86 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу. Ухвала господарського суду має містити: 1) найменування господарського суду, номер справи і дату винесення ухвали, найменування сторін, ціну позову, вимогу позивача, прізвища судді (суддів), представників сторін, прокурора, інших осіб, які брали участь у засіданні (із зазначенням їх посад); 2) стислий виклад суті спору або зміст питання, з якого виноситься ухвала; 3) мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство; 4) висновок з розглянутого питання; 5) вказівку на дії, що їх повинні вчинити сторони, інші підприємства, організації, державні та інші органи та їх посадові особи у строки, визначені господарським судом.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 № 1404-VIII) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом ( пункт 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вимоги до виконавчого документа встановлені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень (пункт 5 частини першої статі 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень, зокрема є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку. які встановлені виконавчим документом.

Проте, ухвала Господарського суду Сумської області від 28.11.2016 у справі № 920/947/16 про затвердження мирової угоди, в резолютивній частині не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Системний аналіз пункту 2 частини першої статті 3, статті 4, пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому, звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Згідно зі статтями 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із нормами статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 326 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Поряд з цим, суд відзначає, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. При цьому, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також те, що рішення суду (ухвала Господарського суду Сумської області від 28.11.2016 у справі № 920/947/16 про затвердження мирової угоди) відповідачем не виконано в повному обсязі, у позивача наявні правові підстави для звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги визнаються судом правомірними, обґрунтованими, такими, що повністю підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному розмірі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 123, 129, 233, 236-238, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути на виконання мирової угоди від 25.11.2016, затвердженої ухвалою Господарського суду Сумської області від 28.11.2016 у справі № 920/947/16, з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 05747991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕА Електронікс Україна» (вул. Краківська, буд. 13-Б, корп. 2, м. Київ, 02094; IBAN: НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, ідентифікаційний код 38013262) 26 780,61 грн, а також 1921,00 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору в справі № 920/981/19.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 29 листопада 2019 року.

Суддя Ю.А. Джепа