ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Черкаси справа № 925/944/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Олененко О.В. - адвокат за ордером;

від відповідача: Микитенко В.І. - адвокат за ордером; за участі Курта С.М. - директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом фізичної особи - підприємця Федоренко Андрія Алімовича (м. Черкаси) до приватного акціонерного товариства "Госпрозрахункова база матеріально - технічного постачання" ( м. Черкаси) про стягнення 1 413 999,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1 413 999,24 грн. з яких: 449 000,00 грн. основного боргу, 449 000,00 грн. неустойки, 33 841,00 грн. як 3 % річних, 356 776,61 грн. пені та 125 381,63 грн. інфляційних втрат на підставі попереднього договору купівлі-продажу складу № 15-07/16 від 15.06.2016 з додатковою угодою № 1 від 28.12.2016, укладених між сторонами у справі.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

08.11.2019 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, якою просить стягнути з відповідача лише 449 000,00 грн. основного боргу і повернути судові витрати пропорційно зменшеним позовним вимогам.

Ухвалою від 08.11.2019 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог як подану в порядку ст. 46 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, оскільки попередній договір між сторонами є нікчемним, а без державної реєстрації його можна вважати неукладеним, про що надав суду відзив на позовну заяву ( а.с. 37-39).

В судовому засіданні 21.11.2019 в порядку ст. 240 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень.

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та заслухавши пояснення учасників судового процесу, які надавалися в ході розгляду справи, судом встановлено наступне:

15.06.2016 між приватним акціонерним товариством "Госпрозрахункова база матеріально-технічного постачання (далі - Продавець, відповідач по справі) та фізичною особою - підприємцем Федоренко Андрієм Алімовичем ( далі - Покупець, позивач по справі) було укладено попередній договір купівлі-продажу складу № 15-07/16 (а.с. 20-22), у відповідності до якого Продавець має намір продати, а Покупець придбати майно, яке знаходиться у власності (розпорядженні), що являє собою: Металевий склад літ. "Н-1" загальною площею 430 м. кв., що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Добровольського, 3 ( п. 1.1. договору).

Сторони дійшли згоди, що ціна продажу об`єкта складає 500 000,00 грн. (п. 1.3. договору).

Також відповідно до ст. 638 ЦК України сторони досягли згоди про нижченаведене: підтверджуючи намір укласти договір купівлі - продажу об`єкта нерухомості до "30" грудня 2016 року з метою забезпечення його укладення, в момент підписання цього Договору, Покупець передав, Продавець прийняв гарантійну суму, яка складає 49 000,00 грн. (сорок дев`ять тисяч гривень) (п. 2.1. договору).

У відповідності до п. 2.2 попереднього договору Покупець гарантує 90% ціни договору внести рівними частинами на протязі 10 днів з моменту підписання Попереднього договору.

На виконання умов Попереднього договору Позивачем було здійснено авансові внески в розмірі 449 000,00 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру відповідача ( а.с. 25-27):

- № 194 від 15.06.2016 на загальну суму 49 000,00 грн.;

- № 195 від 16.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.;

- № 196 від 17.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.;

- № 197 від 20.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.;

- № 198 від 21.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.;

- № 199 від 22.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.;

- № 200 від 23.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.;

- № 201 від 24.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.;

- № 202 від 27.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.;

- № 203 від 28.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.;

- № 204 від 29.06.2016 на загальну суму 40 000,00 грн.

Про фактичну сплату позивачем відповідачу гарантійної суми по договору в розмірі 49 000,00 грн. сторонами також вказано у п. 2.1. попереднього договору та додаткової угоди від 28.12.2016 (а.с. 20,23).

Позивач тим самим доводить, що він свої фінансові зобов`язання внести 90% ціни по попередньому договору виконав (п. 2.2).

В додатковій угоді № 1 від 28.12.2016 (а.с. 23-24) сторони домовились про укладення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості в строк до 30 січня 2017 року.

Термін належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за попереднім договором є простроченим з 1 лютого 2017 року, попередній договір відповідачем не виконано, з чого і виник спір.

На заперечення проти заявленого позову відповідачем, зокрема, вказано, що попередній договір є нікчемним, оскільки він повинен бути укладений з нотаріальним посвідченням, оскільки стосується майбутнього укладення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості.

Суд вважає такі заперечення обґрунтованими виходячи з такого: Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

При цьому, попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 182 ГК України, ч. 1 ст. 635 ЦК України).

Як встановлено судом і не спростовано сторонами, основним договором, який сторони обумовили укласти в майбутньому на підставі попереднього договору, є договір купівлі-продажу складу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. ст. 655, 656, 657 ЦК України).

За загальним правилом, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч. 3 ст. 640 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Суд погоджується із доводами предcтавника відповідача про те, що приміщення складу, який сторони домовилися продати в майбутньому на підставі умов попереднього договору купівлі-продажу складу є об`єктом нерухомого майна, про що було відомо обом сторонам на час укладення попереднього договору.

Це підтверджується такими наявними справі доказами:

В п. 2.1. попереднього договору сторони дійшли згоди укласти саме договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості.

В п. 2.5. договору вказано на необхідність отримання для укладення майбутнього договору купівлі-продажу довідки з нотаріальної контори про відсутність заборон на відчуження нерухомого майна, яка оплачується продавцем.

В п. 3.2. договору передбачено, що до покупця переходить і право користування земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування об`єкта із посиланням при цьому на ст. 377 ЦК України яка стосується виключно наслідків переходу права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду стосовно прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Пунктом 4.1. погоджено, що продавець зобов`язаний не змінювати умов продажу, в т.ч. вартість нерухомості.., не здійснювати ремонт нерухомості.

Згідно положень ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як висновки експертів.

При цьому у відповідності до ст. 98 ГПК України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи.

Суд приєднав до справи в якості доказу наданий відповідачем висновок експерта № 54/19/БУД за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.10.2019 (а.с. 91), який виготовлено судовим експертом Гнаток В.Г. У висновку вказано, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а сам висновок виконано для подання до господарського суду Черкаської області у справу № 925/944/19, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 101 ГПК України.

Згідно висновку експерта нежитлова будівля складу літ. "Н" має залізобетонні монолітні фундаменти під металеві колони каркасу, металеві ферми покриття, металеві балки покриття та підкранові балки для вантажопідйомного крану, тому не може бути переміщена без її знецінення та зміни призначення, тобто є об`єктом нерухомого майна. Вона не може бути віднесена до тимчасових споруд складського або виробничого призначення для здійснення підприємницької діяльності, так як встановлена не тимчасово і має монолітні залізобетонні фундаменти.

Позивачем у справу не надано доказів, що предметом домовленості за попереднім договором був інший металевий склад літ. Н, ніж той, про який відповідачем надано первинні документи з техпаспорта на будівлі площею 431,6 кв.м. (а.с. 50-56, 67-68) та огляд якого проводив експерт для складення свого висновку.

З приводу різного зазначення літери складу Н та Н-1 у документах справи представником та керівником відповідача надано пояснення, що фактично у володінні відповідача є лише один склад літ. Н, що підтверджується наявними у справі документами із техпаспорта та щодо реєстрації майна і доказів на спростування цього твердження позивачем у справу не подано.

З пояснень сторін суд не вбачає існування спору щодо ідентифікації приміщення складу за літерою та через невелику різницю у площах, зазначених у різних документах, який був предметом домовленості сторін за попереднім договором.

Отже зібраними у справі доказами підтверджується, що предметом попереднього договору від 15.06.2016 між сторонами є купівля-продаж складу літ. Н, який є об`єктом нерухомого майна і тому даний договір повинен бути нотаріально посвідченим.

При недотриманні цієї умови даний договір є нікчемним в силу закону і не породжує ніяких прав та обов`язків сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Жодна із сторін не надала доказів про вжиття заходів до визнання попереднього договору дійсним через ухилення другої сторони від його нотаріального посвідчення.

У відповідності до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, із попереднього договору купівлі-продажу складу № 15-07/16 від 15.06.2016, який є нікчемним правочином, не випливають права та обов`язки сторін, крім наслідків недійсності такого правочину.

Згідно ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Суд відхиляє заперечення сторони відповідача про те, що прикладені позивачем до позову квитанції до прибуткового касового ордера (а.с. 25-27) не є доказом сплати коштів позивачем на підставі умов попереднього договору купівлі-продажу складу № 15-07/16 від 15.06.2016, бо в них зазначена невірна дата цього договору.

В засіданні керівник відповідача Курта С .М. особисто підтвердила, що підписи на квитанціях до прибуткового касового ордера належать їй особисто, відтиски печаток належать ПрАТ "Госпрозрахункова база матеріально - технічного постачання", однак змісту цієї господарської операції вона не пам`ятає. Також керівник відповідача підтвердила і належність їй підписів на попередньому договорі купівлі-продажу складу № 15-07/16 від 15.06.2016.

Невірну дату договору у квитанціях до прибуткових касових ордерів суд вважає лише опискою, на що вказує відсутність доказів про укладення між сторонами ще одного договору № 15-07/16 від 15.07.2016. Також є нелогічним і неможливим є для позивача сплачувати кошти у червні 2016 року за договором, який буде укладено лише 15 липня 2016 року. У квитанціях до всіх прибуткових касових ордерів вказано, що це сплачується "авансовий внесок згідно попереднього договору", що відповідає фактичним умовам наданого позивачем у справу попереднього договору купівлі-продажу складу № 15-07/16 від 15.06.2016. Крім того, як вже вказав суд, у п. 2.1. договору та під підписами сторін вказано, що продавець отримав гарантійну суму, передбачену в п. 2.1. цього договору в розмірі 49 000,00 грн.

Ця сума в розмірі 49000,00 грн. була сплачена згідно квитанції до прибуткового касового ордера 15.06.2016 року (а.с. 25) із тою самою помилкою у даті договору, як і в інших квитанціях, що свідчить про спільність їх походження в оплату одного і того ж попереднього договору.

Відповідачем не надано суду доказів, що 49000,00 грн., про отримання яких вказано у тексті попереднього договору за підписами обох сторін, було сплачено позивачем за іншим первинним документом, ніж надана суду квитанція до прибуткового касового ордера 15.06.2016 року (а.с. 25).

Крім того суд враховує, що відповідач притримуючись позиції що кошти за квитанціями до прибуткового касового ордеру сплачені позивачем не за попереднім договором між сторонами і не маючи ніякого іншого попереднього договору між сторонами, ці кошти (як помилково одержані) позивачу не повернув і правомірності підстав їх утримання суду не вказав.

Судом з пояснень представників сторін і наявних у справі доказів не було встановлено реального спору (крім формальних заперечень відповідача), що кошти в сумі 449 000,00 грн. позивач сплатив не на виконання попереднього договору купівлі-продажу складу № 15-07/16 від 15.06.2016, а на виконання іншого договору і що ці обставини підлягають окремому доказуванню в іншому спорі.

Отже зібрані у справі докази вказують на те, що за нікчемним договором позивач сплатив відповідачу 449 000,00 грн., які підлягають поверненню позивачу за наслідками такої нікчемності.

Суд користується своїм правом на застосування наслідків недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, з огляду на положення ст. 2 ГПК України, якою передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В зв`язку з вище наведеним суд відмовляє позивачу у позові про стягнення 449 000,00 грн. на підставі умов попереднього договору купівлі-продажу складу № 15-07/16 від 15.06.2016 з додатковою угодою № 1 від 28.12.2016 та стягує ці кошти як застосування наслідків недійсності цього нікчемного правочину за власною ініціативою.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (попередній договір купівлі-продажу складу № 15-07/16 від 15.06.2016 з додатковою угодою № 1 від 28.12.2016) та стягнути з приватного акціонерного товариства "Госпрозрахункова база матеріально - технічного постачання" (ідентифікаційний код 00388629, м. Черкаси, вул. Добровольського, 3) на користь фізичної особи - підприємця Федоренко Андрія Алімовича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) -- 449 000,00 грн. гарантійної суми та сплачених авансових внесків.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2019

Суддя Н.М. Спаських