номер провадження справи 32/178/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 Справа № 908/3002/19

м.Запоріжжя

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне підприємство Енергосервіс (69063, м. Запоріжжя, вул. Покровська, 30, офіс 207)

до відповідача Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (669035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення суми 226240,91 грн.,

Суддя Колодій Н.А.

При секретарі: Лола Н.О.

За участю представників сторін:

Від позивача Кравченко Г.М. (ордер ЗП № 097205 від 19.11.19)

Від відповідача Шульга Ю.О. (дов. № 33 від 01.01.19)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

25.10.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Налагоджувально-монтажне підприємство Енергосервіс до Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення суми 226240,91 грн., з яких: сума 80255,04 грн. 3% річних, сума 145985,87 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.10.2019 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3002/19 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19.11.2019.

У судовому засіданні 19.11.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги, в обґрунтування яких зазначив наступне. 25.09.2014 між сторонами укладено договір про закупівлю робіт № 1470914 від 25.09.14. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.08.2018 у справі № 908/769/18 стягнуто з відповідача основний борг за договором № 1470914 від 25.09.14 в розмірі 1918342,57 грн., 3% річних в розмірі 12529,58 грн. та інфляційні втрати в розмірі 30016,32 грн. Оскільки рішенням суду на даний час не виконано, позивач нарахував відповідачу суму 80255,04 грн. 3% річних та суму 145985,87 грн. На підставі ст.ст. 193, 229 ГК України, ст.ст. 598-609, 610, 612, 625 ЦК України просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив. Також зазначив, що у разі задоволення позовних вимог просить розстрочити виконання рішення у даній справі на 12 місяців, у зв`язку з тяжким фінансовим станом відповідача.

У судовому засіданні 19.11.2019 після закінчення з`ясування обставин, на які посилається позивач та відповідач, та після судових дебатів, судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

УСТАНОВИВ

25.09.2014 між Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (станом на час розгляду справи Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне підприємство Енергосервіс (підрядник, позивач) був укладений договір про закупівлю робіт № 1470914, за умовами якого підрядник зобов`язався у 2014 2015 роках виконати роботи зазначені в п. 1.2 договору, а саме: Реконструкція ПС35/10 кВ Токмацька для електропостачання комплексу сонячної електростанції ТОВ Токмак Солар Енерджі Токмацького району Запорізької області, а замовник прийняти і оплатити роботи (п.п. 1.1, 1.2).

Відповідно до п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 в 25.12.2015) розрахунки за виконані роботи проводяться замовником протягом 180 календарних днів після підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма КБ-3) на підставі отриманого замовником рахунку за умови наявності одночасно таких умов: - виконання підрядником робіт на суму здійсненої замовником передоплати та оформлення документів, зазначених у п. 4.2 цього договору; - підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і довідки вартості виконаних робіт і затрат (форма № КБ-3), акту приймання-передачі змонтованого устаткування; - реєстрація підрядником в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, яка складена відповідно до вимог законодавства, діючого на дату її складання, та умов цього договору.

Вказаною угодою, а також додатковими угодами № 2 від 06.06.2016, № 3 від 29.12.2016, № 5 від 10.08.2017 вносилися зміни до п.п.1.1, 5.1.1. договору щодо продовження строків/термінів виконання робіт та визначено, що роботи виконуються у 2014 2017 роках, строк (термін) закінчення робіт (завершення будівництва) 20.10.2017.

У пункті 10.1 договору (в редакції додаткової угоди № 5) сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє по 20.11.2017 включно, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Оскільки відповідач в порушення умов договору не виконував належним чином свої договірні зобов`язання, а саме не здійснив у повному обсязі в погоджений строк оплату вартості виконаних робі, позивач у квітні 2018 звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення наявної заборгованості, а також нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.08.2018 у справі № 908/769/18 позов ТОВ «Налагоджувально-монтажне підприємство Енергосервіс задоволено частково. Стягнуто з ПАТ Запоріжжяобленерго на користь ТОВ Налагоджувально-монтажне підприємство Енергосервіс суму 1918342 грн. 57 коп. основного боргу, суму 12529 грн. 58 коп. 3% річних, суму 30016 грн. 32 коп. втрат від інфляції, суму 29413 грн. 33 коп. витрат зі сплати судового збору, суму 19183 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2018 у справі № 908/769/18 рішення Господарського суду Запорізької області від 03.08.2018 у справі № 908/769/18 змінено в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу. В решті рішення залишено без змін.

Судовими рішення встановлено, що в межах договору № 1470915 від 29.05.2014 позивачем фактично виконано роботи на загальну суму 12790178,55 грн., що підтверджується довідками форми КБ-3 та актами приймання виконаних робіт, актами приймання-передачі устаткування, копії яких додано до позовної заяви. По роботам, виконаним до 30.06.2016 замовник розрахувався повністю. Після зарахування здійснених відповідачем оплат, в тому числі попередніх, залишок суми передплати, здійсненої відповідачем 10.03.2016 склав 159032,19 грн.

30.06.2016 сторонами договору підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за червень 2016 КБ-3 на загальну суму 310019,32 грн., акти №№1,2,3,4 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за червень 2016 року та акти приймання-передачі змонтованого устаткування. 14.07.2016 позивачем виставлено рахунок № 26 від 30.06.2016 (т. 1, а.с.171) на оплату робіт в сумі 150987,17 грн. (сума заборгованості, що залишилася після зарахування залишку вищевказаної попередньої оплати: 310019,32-159032,19).

18.09.2017 сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат КБ-3 за вересень 2017 на загальну суму 2754 878,98 грн., акти №№ 1,2,3 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за вересень 2017 року та акт № 1-1 від 18.09.2017 приймання-передачі змонтованого устаткування.. На підставі вказаних документів позивачем виставлено рахунок №74 від 18.10.2017 на оплату робіт в сумі 2754 878,98 грн., який разом із податковою накладною та квитанцією про її реєстрацію направлено відповідачу супровідним листом за вих. № 299 від 18.01.2017.

17.11.2017 сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат КБ-3 за листопад 2017 на суму 525476,46 грн. та акти №№ 4,5,6,7,8 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за листопад 2017 року та акт № 4-1 від 17.11.2017 приймання-передачі змонтованого устаткування на загальну суму 525476,46 грн. Супровідним листом вих. № 317 від 28.11.2017 позивачем направлено відповідачу рахунок № 91 від 27.11.2017 на сплату вказаної суми, копію податкової накладної та квитанції про її реєстрацію.

Згідно з банківською випискою за 20.11.2017 відповідачем перераховано на рахунок позивача суму 1513 000 грн., з якої: суму 150987,17 грн. зараховано в оплату за роботи, виконані у червні 2016 та залишок оплати в сумі 1362 012,87 грн. в оплату за роботи, виконані у вересні 2017, після чого сума боргу за роботи, виконані згідно з актами, підписаними 18.09.2017 склала 1392866,11 грн. Роботи за листопад 2017 на суму 525476,46 грн. відповідачем не оплачено.

Також з судових рішень вбачається, що позивачем на суму 150987,13 грн. заборгованості за актами, підписаними 30.06.2016, за період з 28.12.2016 по 20.11.2017 здійснено нарахування процентів річних в розмірі 4058,04 грн. та на суму 1392 866,11 грн. заборгованості за актами, підписаними 18.09.2017, за період з 18.03.2018 по 30.05.2018 в розмірі 8471,68 грн. Нарахування втрат від інфляції здійснено на суму боргу 150987,13 грн. за січень листопад 2017 в розмірі 18873,39 грн. та на суму боргу 1392866,11 грн. за квітень 2018 в розмірі 11242,93 грн., всього - на суму 30016,32 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом позову у даній справі № 908/3002/19 є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 226240,91 грн., з яких: сума 80255,04 грн. 3% річних та сума 145985,87 грн. інфляційні втрати.

Слід зазначити, що нарахування 3% річних здійснено за порушення відповідачем грошового зобов`язання договором про закупівлю робіт № 1470914 від 25.09.2014 на суму 1918342,57 грн. за період з 01.06.2018 по 22.10.2019, нарахування інфляційних на суму 1392866,11 здійснено за період з травня 2018 по вересень 2019, на суму 525476,46 грн. за період з червня 2018 по вересень 2019.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків.

За приписами п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на час розгляду даної справи рішення суду у справі № 908/769/18 не виконано. Отже, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних є правомірним.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань, суд встановив, що їх зроблено вірно, а отже позовні вимоги про стягнення суми 226240,91 грн., з яких: сума 80255,04 грн. 3% річних та сума 145985,87 грн. інфляційні втрати, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вже зазначалось, відповідачем заявлено клопотання про розстрочення виконання судового рішення у даній справі строком на 12 місяців з дня його ухвалення.

В обґрунтування заяви відповідач зазначив, що у ПАТ «Запоріжжяобленерго» відступні кошти для фінансування першочергових та обов`язкових витрат, а також відступні кошти для виконання рішення у справі єдиним платежем. На даний час відповідач знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані, у зв`язку з наявною багатомільйонною заборгованістю з податкового боргу. Станом на 01.09.2019 відповідач має кредиторську заборгованість за роботи, послуги, товарно-матеріальні цінності у розмірі 138,88 млн. грн. Станом на 31.08.2019 загальний розмір заборгованості перед ДП «Енергоринок» становить 412,4 млн. грн. Дебіторська заборгованість становить 1693,8 млн. грн. Також просить суд врахувати, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» є підприємством державного сектору економіки та включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Також, підприємство включено до переліку об`єктів великої приватизації державної власності. Прийняття рішення про стягнення з відповідача боргу без врахування обставин, що ускладнюють його виконання, ставить під сумнів стабільність фінансово стану ПАТ «Запоріжжяобленерго» та, як наслідок може відобразитися на безпеці експлуатації об`єктів електропостачання, на збереження цілісності передачі енергії, на екологічній безпеці об`єктів електроенергетики, на збереження цілісності та забезпечення надійного і ефективного функціонування ОЕС України. На підставі викладеного, відповідач вважає, що є всі підстави для надання розстрочки виконання судового рішення.

Статтею 239 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочити його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 311 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище підприємства, не є винятковими обставинами, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Ноrnsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Іmmobiliare Saffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

Господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Таким чином, при розгляді заяви відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення, судом враховуються, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але суд також враховує такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Тяжкий фінансовий стан боржника не звільняє його від належного виконання зобов`язань перед кредитором, не робить неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення. У задоволенні клопотання відмовлено.

Згідно з ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в розмірі 2261,90 грн.

Відповідач, в свою чергу, просить суд зменшити адвокатські витрати до 1000 грн.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат пов`язаних з оплатою професійної правової допомоги в розмірі 2261,90 грн. позивачем надано договір про надання послуг адвоката № 21/19 від 17.10.2019, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Центурія», акт виконаних робіт та наданих послуг від 24.10.2019 на суму 2261,90 грн. Перерахування позивачем адвокатському об`єднанню суми 2261,90 грн. підтверджується копією платіжного доручення № 938 від 21.10.2019.

Слід зазначити, розмір адвокатських послуг становить 1% від ціни позову у справі № 908/3002/19.

Суд оцінивши надані документи, визнає обґрунтованим, документально підтвердженими та співрозмірними витрати позивача на правничу допомогу. У зв`язку з чим, відсутні підстави для зменшення їх розміру, а отже у задоволенні клопотання відповідача відмовлено.

Згідно зі ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору в розмірі 3393,61 грн. та витрати оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2261,90 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (669035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне підприємство Енергосервіс (69063, м. Запоріжжя, вул. Покровська, 30, офіс 207; ) суму 80255 (вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 04 коп. 3% річних, суму 145985 (сто сорок п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять ) грн. 87 коп. інфляційних втрат, суму 3393 (три тисячі триста дев`яносто три) грн. 61 коп. судового збору, суму 2261 (дві тисячі двісті шістдесят одну) грн. 90 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Повне судове рішення складено 27.11.2019.

Суддя Н.А. Колодій