УХВАЛА

м. Київ

12.11.2019Справа № 5011-4/1855-2012
За скаргою ОСОБА_1

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі №5011-4/1855-2012.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотекс"

до Фізичної особи-підприємця Дерев`янко Олександра Володимировича

про стягнення 158 439,47 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від скаржника (відповідача) - Дерев`янко О.В., Бурка А.О.- за довіреністю;

від позивача - Ющенко О.О. - директор;

від ВДВС - не з`явився.

Обставини справи:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2012 у справі №5011-4/1855-2012 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця Дерев`янко Олександра Володимировича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотекс" 97 000,00грн. основного боргу, 16 345,10 інфляційних втрат, 6 728,88нрн.-3% річних, 7 538,10грн. пені та 2 552,24грн. судового збору.

10.05.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2012, яке набрало законної сили, видано наказ.

19.07.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла скарга на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій Заявник просить суд:

- скасувати арешт на заборону відчуження щодо усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції м Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.09.2013 в рамках виконавчого провадження №37826312, відкритого за наказом Господарського суду міста Києва від 10.05.2012 №5011-4/1855-2012;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції м Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Талята Рефатовича від 05.12.2013 про розшук майна боржника, в рамках виконавчого провадження №37826312.

Обґрунтовуючи подану скаргу скаржник зазначив, що виконавче провадження завершено більш як 5 років тому, боржником у повному обсязі сплачено виконавчий збір, будь-які строки пред`явлення виконавчого документу до виконання минули, а стягувач не звертався із заявою про примусове виконання до органів державної виконавчої служби, у зв`язку із відсутністю будь-яких майнових претензій до ОСОБА_1 , існування обтяження щодо невизначеного майна заявника створює певні обмеження щодо вільного користування та розпорядження майном.

Представник від ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Києва в судове засідання не з`явився, 24.10.2019 подав до суду письмові пояснень від 23.10.2019.

Відповідно до 341 ГПК України скарга може бути подана у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Відповідно до ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги, суд вирішив вказану скаргу заявника задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2012р. по справі №5011-4/1855-2012 державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Києва відкрито виконавче провадження № 37826312.

Постановою про арешт майна боржника від 18.04.2011р. державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Києва накладено арешт на все невизначене майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Постановою від 05.12.2013р. державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Києва винесено постанову про розшук майна боржника.

26.04.2014р Постановою державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва повернуто виконавчий документ на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

При цьому, у п. 2 вказаної постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в межах строків визначених чинним законодавством, до 26.06.2015.

Однак, стягувач не скористався своїм правом, а саме до 26.06.2015 виконавчий лист повторно до виконання не пред`являвся, а отже строк пред`явлення виконавчого листа сплив.

В судовому засіданні представник Стягувача (позивача по справі) Ющенко О . О . ( директор) пояснив суду, що повторно із наказом до органів виконавчої служби дійсно не звертався, Наказ Господарського суду міста Києва від 10.05.2012р. про стягнення боргу залишився у стягувача без виконання по теперішній час.

При цьому, арешти, накладені на майно, кошти боржника Шевченківського РВДВС м. Києва за виконавчим документом №5011-4/1855-2012, зняті не були.

Скаржник вказує на те, що оскільки строки пред`явлення наказу №5011-4/1855-2012, який виданий 10.05.2012 Господарським судом міста Києва сплинули, Стягувач вищезазначену постанову не оскаржував, виконавчий лист повторно до Шевченківського РВДВС м. Києва не пред`являвся, то зазначене є підставою для скасування арешту та заборону щодо усього майна ОСОБА_1 накладеного на підставі постанови № ВП 37826312 від 11.09.2013, у зв`язку з чим скаржник звернувся до суду з даною скаргою.

На період здійснення державним виконавцем виконавчих дій діяв Закон України "Про виконавче провадження" в редакції від 15.09.2011р.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до абз 5 п. 2 ч. 3, ст. 57 Закону країни "Про виконавче провадження" постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Безпосередньо підстави закінчення виконавчого провадження встановлені ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" . Так, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, серед підстав закінчення виконавчого провадження відсутні випадки повернення виконавчого документа стягувачу за статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження" . Але в той же час, норми Закону України "Про виконавче провадження" не виключають можливості зняття арешту з майна, належного боржнику, при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Так відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Суд вказує, що повернення виконавчого документа стягувачу є по своїй суті аналогічним закінченню виконавчого провадження, оскільки будь-які дії державним виконавцем після цього не здійснюються, а саме виконавче провадження не є таким, що відкрито та фактично закінчено, у зв`язку з цим наявність арешту на кошти боржника за відсутності відкритого виконавчого провадження є неправомірним та порушує законні права боржника.

Доказів повторного пред`явлення виконавчого документу (наказу №5011-4/1855-2012 від 10.05.2012) в строк до 26.06.2015 (встановлений в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.04.2014) до Шевченківського РВДВС м. Києва стягувач суду не подав.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов до висновку, що арешт на заборону відчуження щодо усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції м Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.09.2013 в рамках виконавчого провадження №37826312, відкритого за наказом Господарського суду міста Києва від 10.05.2012 №5011-4/1855-2012 має бути знятий у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачеві на підставі постанови від 26.04.2014 в межах ВП №37826312. Також підлягає скасуванню постанова старшого державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції м Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Талята Рефатовича від 05.12.2013 про розшук майна боржника, в рамках виконавчого провадження №37826312.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Отже, скаржником доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, за встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі №5011-4/1855-2012 задовольнити повністю.

Зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві РВДВС м. Києва винести постанову про зняття арешту та заборону відчуження щодо усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції м Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.09.2013 в рамках виконавчого провадження №37826312, відкритого за наказом Господарського суду міста Києва від 10.05.2012 №5011-4/1855-2012;

Зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві РВДВС м. Києва винести постанову про скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції м Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Талята Рефатовича від 05.12.2013 про розшук майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в рамках виконавчого провадження №37826312.

Ухвала може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя І.І. Борисенко