ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 910/23595/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Генеральної прокуратури України - Солодкої Л.П.,

Київської міської ради - Подоляка Р.Ю.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" - Яцишин У.М.,

Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 (у складі колегії суддів: Сулім В.В. (головуючий), Коротун О.М., Чорногуз М.Г.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 (суддя Плотницька Н.Б.)

у справі № 910/23595/17

за позовом Заступника прокурора міста Києва

до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі та визнання відсутності права,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" (далі - ТОВ "ВТП Лангора") про визнання незаконним і скасування рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі м. Києва"; визнання недійсним договору оренди від 13.09.2017 № 920 земельної ділянки площею 0,1540 га по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, укладеного між Київською міською радою та ТОВ "ВТП Лангора"; визнання відсутнім у ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки передача спірної земельної ділянки в оренду відбулася без проведення земельних торгів та з порушенням порядку зміни цільового призначення земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент земельних ресурсів).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2019, позов задоволено в повному обсязі.

Судові рішення мотивовано, зокрема тим, що порушення вимог законодавства, яке визначає порядок набуття прав щодо земельних ділянок комунальної власності, розпорядження ними, порушує інтереси держави, що відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для їх захисту прокурором, у тому числі шляхом звернення з позовом до господарського суду.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у травні 2019 року Київська міська рада і ТОВ "ВТП Лангора" подали касаційні скарги, у яких посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційну скаргу ТОВ "ВТП Лангора" обґрунтовує, зокрема, тим, що судами неправильно застосовано положення статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК) щодо визначення розміру спірної земельної ділянки, право на оформлення якої виникло у товариства у зв`язку з набуттям права власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на цій землі. Положеннями статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) і статті 120 ЗК передбачено право на земельну ділянку у власника об`єкта нерухомості, на якій розміщено цей об`єкт, при цьому така земельна ділянка може бути більшої площі за об`єкт нерухомості, який на ній розміщено, та включати площу, необхідну для обслуговування такого об`єкта, проходу, проїзду, розміщення комунікацій тощо. Водночас поза увагою судів залишилася та обставина, що об`єкт нерухомості, який є власністю товариства, складається з трьох окремих будівель, які розташовано на спірній земельній ділянці окремо один від одного, при цьому третина цієї земельної ділянки знаходиться в межах червоних ліній, а тому її використання можливо лише для проїзду (проходу) до об`єкту нерухомості, що належить товариству, а інша третина перебуває в захисній смузі комунікацій і її використання можливо лише для проведення комунікацій до об`єкта товариства. Судами не враховано, що відповідно до частини 2 статті 134 ЦК і статті 2 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві передача в оренду земельних ділянок комунальної власності здійснюється в порядку, передбаченому статтею 123 ЗК, без проведення земельних торгів у разі розташування на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних або фізичних осіб. Прокурором у позовній заяві не наведено жодних обґрунтувань недійсності пункту 1 оскаржуваного рішення ради, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки товариству, при цьому суди попередніх інстанцій на цю обставину уваги не звернули та скасували відповідне рішення ради в повному обсязі. Судами не надано оцінки тому, що в матеріалах справи взагалі не міститься доказів того, що радою при прийнятті оскарженого рішення змінювалося цільове призначення спірної земельної ділянки. Також судами попередніх інстанцій при вирішенні справи в порушення вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) не надано оцінки тому, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом, натомість прокурором у порушення вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не надано підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді, а обставини, на які послався прокурор в обґрунтування своїх вимог, не доведено належними доказами.

Касаційну скаргу Київська міська рада обґрунтовує, зокрема тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення частини 2 статті 134 ЗК, оскільки ТОВ "ВТП Лангора" є власником об`єктів нерухомості, розташованих на спірній земельній ділянці, що виключає можливість проведення публічних торгів сформованої за проектом землеустрою земельної ділянки; судами не враховано, що ухвалення органом місцевого самоврядування рішення про відведення (передачу в оренду) ТОВ "ВТП Лангора" земельної ділянки відбулося на підставі проекту землеустрою і ця земельна ділянка не перебувала у користуванні будь-яких інших осіб; висновки судів про те, що рада при передачі спірної земельної ділянки фактично змінила цільове призначення земельної ділянки не відповідають обставинам справи, при цьому судами не взято до уваги, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ТОВ "ВТП Лангора" у встановленому порядку погоджено Департаментом містобудування та архітектури, який надав відповідний висновок; у суду були відсутні правові підстави для визнання договору оренди недійсним, оскільки цей договір укладено радою в межах наданих законодавством повноважень та на підставі відповідного рішення

У відзивах на касаційні скарги Заступник прокурора міста Києва зазначає про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, тому просить залишити оскаржені судові рішення без змін.

Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.03.2019 та від 22.04.2019 відкрито касаційне провадження у справі № 910/23595/17 за касаційними скаргами ТОВ "ВТП Лангора" і Київської міської ради на зазначені судові рішення та призначено касаційні скарги до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.05.2019.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.05.2019 касаційне провадження у справі № 910/23595/17 зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 587/430/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2019 провадження у справі № 910/23595/17 поновлено та призначено касаційні скарги до розгляду на 06.11.2019.

Департамент земельних ресурсів в судове засідання свого представника не направив, хоча був повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ураховуючи наведене, те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду касаційних скарг по суті за відсутності зазначеного представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи та за заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні справи встановлено, що за договором купівлі-продажу від 06.09.2012, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Барс» і ТОВ "ВТП Лангора", останнє набуло право власності на об`єкт нерухомого майна загальною площею 68,4 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33. Цей об`єкт складається з будівлі прохідної, позначеної на плані земельної ділянки літ. И, загальною площею 7,1 кв. м; будівлі диспетчерської, позначеної на плані земельної ділянки літ. Б, загальною площею 20,1 кв. м; будівлі вагової, позначеної на плані земельної ділянки літ. О, загальною площею 41,2 кв. м.

У пункті 1.1 договору купівлі-продажу зазначено, що об`єкт продажу розташований на земельній ділянці площею 1 478,00 кв. м, кадастровий номер 85:242:073, за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33, яка не перебуває у власності або користуванні ТОВ «Промислово-комерційна фірма «Барс».

Рішенням Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "ВТП Лангора" для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, у межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському р-ні м. Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа Д-7802, заява ДЦ № 01062-04 від 29.11.2016); передано ТОВ "ВТП Лангора", за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016) для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, у межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському р-ні м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади м. Києва у зв`язку з переходом права власності на майно (договір купівлі-продажу від 06.09.2012 № 1861, акт приймання-передачі майна від 06.09.2012). Також у рішенні наведено ряд вимог до ТОВ "ВТП Лангора", пов`язаних з реалізацією товариством прав землекористувача.

13.09.2017 між Київською міською радою (орендодавець) і ТОВ "ВТП Лангора" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку площею 0,1540 га, кадастровий номер :85:242:0073, за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33; цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, у межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів. Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Києва. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4 106 506,87 грн (пункти 1.1, 2.1). Договір укладено на 10 років (пункт 3.1).

Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. (реєстровий № 920) і зареєстровано Департаментом земельних ресурсів 20.09.2017 № МЗК-1-01366.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога Заступника прокурора міста Києва про визнання незаконним і скасування рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13.09.2017, укладеного між відповідачами у справі, а також визнання відсутнім у ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, обґрунтована тим, що площа земельної ділянки, яка надана товариству в оренду, значно перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване; передача в оренду зазначеної земельної ділянки у відповідному розмірі відбулася без проведення земельних торгів; при прийнятті рішення від 06.04.2017 № 158/2380 Київською міською радою у порушення норм чинного законодавства земельну ділянку віднесено до земель житлової та громадської забудови, що суперечить її функціональному призначенню, передбаченому Генеральним планом м. Києва, без внесення відповідних змін до нього, чим порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про доведеність прокурором тих обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, та наявністю підстав, з якими чинне законодавство пов`язує визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та визнання недійсним укладеного на виконання такого рішення договору оренди землі.

Проте, Касаційний господарський суд не погоджується із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими з порушенням вимог чинного законодавства, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ТОВ "ВТП Лангора" є власником об`єкта нерухомого майна загальною площею 68,4 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33, на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2012. Цей об`єкт нерухомості розташовано на земельній ділянці площею 1 478,00 кв. м, кадастровий номер 85:242:073, за наведеною адресою.

Право особи на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній, передбачено положеннями статті 120 ЗК і статті 377 ЦК.

Так, за змістом статті 120 ЗК (у редакції, чинній як на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, так і на час прийняття оскарженого рішення органу місцевого самоврядування та укладення договору оренди) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина1). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2).

Аналогічні положення закріплено у статті 377 ЦК (у відповідній редакції).

З огляду на матеріали справи та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, земельна ділянка по вул. Сирецькій, 33 у м. Києві, на якій розташовано належний ТОВ "ВТП Лангора" на праві власності об`єкт нерухомого майна, належить до земель комунальної власності. Право користування попереднього власника нерухомого майна спірною земельною ділянкою в установленому законом порядку оформлено не було.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (частина 1 статті 124 ЗК). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК).

Згідно із частиною 2 статті 124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 134 ЗК не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (частина 3 статті 124 ЗК).

Отже, зазначеними нормами законодавства передбачено, що у разі розташування на земельних ділянках державної чи комунальної власності об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних чи юридичних осіб, законом охороняються і права зазначених осіб на відповідні земельні ділянки, на яких розташовано згадані об`єкти, при цьому такі земельні ділянки або права на них в силу частини 2 статті 134 ЗК не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

За наведених обставин, ТОВ "ВТП Лангора", набувши право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33, набуло право користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташовано, а також на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування такого об`єкта.

При цьому, за встановлених у справі обставин, зазначений об`єкт нерухомого майна загальною площею 68,4 кв. м складається з будівлі прохідної, позначеної на плані земельної ділянки літ. И, загальною площею 7,1 кв. м; будівлі диспетчерської, позначеної на плані земельної ділянки літ. Б, загальною площею 20,1 кв. м; будівлі вагової, позначеної на плані земельної ділянки літ. О, загальною площею 41,2 кв. м, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права від 10.10.2012 № 35798644.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Київської міської ради від 12.07.2016 № 662/662, прийнятого відповідно до статей 9, 83, 123, 124 ЗК, ТОВ "ВТП Лангора" надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Сирецькій, 33 у м. Києві, орієнтовною площею 0,15 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади м. Києва) в оренду на 10 років для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, у межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів.

На підставі цього рішення ТОВ "ВТП Лангора" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який у подальшому було затверджено рішенням Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380.

У процесі розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Сирецькій, 33 у м. Києві площу земельної ділянки, необхідну для розміщення та обслуговування об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності ТОВ "ВТП Лангора", визначено у розмірі 0,1540 га.

Разом із тим у проектній документації із землеустрою, копії якої наявні у матеріалах справи, міститься інформація про те, що на земельній ділянці площею 0,1540 га, на якій розташовано належні товариству на праві власності об`єкти нерухомого майна, частково встановлено обмеження у використанні, а саме: 0,0087 га - охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи (код 01.05); 0,0222 га - охоронна зона навколо інженерних комунікацій (каналізація) (код 01.08); 0,0200 га - охоронна зона навколо інженерних комунікацій (тепломережа) (код 01.08); санітарно-захисна зона навколо об`єкта (код 03), а також, зазначено, що частина земельної ділянки відповідно до Генерального плану розвитку міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, знаходиться в межах червоних ліній, тому встановлено обмеження у використанні частини земельної ділянки площею 0,0383 га - зона особливого режиму забудови (код 06.01).

ТОВ "ВТП Лангора", заперечуючи проти позову, протягом розгляду справи як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції наголошувало на тому, що належний товариству на праві власності об`єкт нерухомого майна складається із трьох окремих будівель, які розташовано на спірній земельній ділянці окремо один від одного на певних відстанях і таке розміщення будівель на місцевості потребує наявності під`їздів (підходів). Крім того, відповідно до проектної документації із землеустрою, яка міститься в матеріалах справи, частина зазначеної земельної ділянки перебуває у межах червоних ліній, а частина - в захисній смузі комунікацій, тому її використання можливе лише як проїзд/прохід до належних товариству об`єктів нерухомості та для проведення комунікацій до цих об`єктів. У сукупності зазначені обставини пояснюють конфігурацію спірної земельної ділянки та її площу. Водночас зазначений проект землеустрою, у тому числі щодо меж і розміру земельної ділянки, яка відводиться ТОВ "ВТП Лангора", погоджено Департаментом містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації (висновок від 22.09.2016 № 9330/0/12-4/19-16) та Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві (висновок від 27.10.2016 № 3/82-16). Також межі зазначеної земельної ділянки у встановленому законом порядку погоджено з суміжним землекористувачем, що підтверджується актом приймання-передачі межових знаків на зберігання від 15.09.2016.

Аналогічні за змістом доводи містяться і у касаційній скарзі ТОВ "ВТП Лангора".

Звертаючись до суду із зазначеним позовом і обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що до ТОВ "ВТП Лангора" у зв`язку з придбанням об`єктів нерухомості, розташованих на спірній земельній ділянці, перейшло право користування цією земельною ділянкою тільки під зазначеними об`єктами нерухомого майна, прокурор у порушення вимог чинного законодавства не зазначив, яка площа спірної земельної ділянки, необхідна для обслуговування придбаної нерухомості, перейшла до ТОВ "ВТП Лангора" та не спростував висновок Київської міської ради про розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування об`єктів нерухомості, - 0,1540 га.

Суди попередніх інстанцій при вирішенні справи, обмежившись посиланням на наявність у ТОВ "ВТП Лангора" права отримати в оренду земельну ділянку для обслуговування придбаного ним нерухомого майна без проведення аукціону лише у тому розмірі, в якому вона була у користуванні попереднього власника майна, не надали належної правової оцінки доводам відповідачів та наданим ними доказам щодо наявності підстав для набуття ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою саме у розмірі 0,1540 га, включаючи ту частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єктів нерухомості з урахуванням їх місцерозташування та встановлених обмежень у використанні спірної земельної ділянки, не дослідили зібрані у справі докази, зокрема проектну документацію із землеустрою.

При цьому суди, пославшись на те, що надання спірної земельної ділянки площею 0,1540 га можливо лише за наслідками проведення земельних торгів, погодившись з відповідними доводами позивача, взагалі не дослідили та в судових рішеннях не зазначили, який саме розмір земельної ділянки необхідний для розміщення та обслуговування придбаного позивачем нерухомого майна, а також не навели обставин наявності загалом можливості продажу права оренди земельної ділянки за наведеною адресою на земельних торгах з огляду на положення частини 2 статті 134 ЗК та фактичне розташування на спірній земельній ділянці належного відповідачу нерухомого майна.

Водночас судами не надано правової оцінки тому, якими належними і допустимими доказами прокурор як позивач у справі підтвердив свої доводи про безпідставне, значне перевищення площі земельної ділянки, наданої в оренду ТОВ "ВТП Лангора", порівняно з площею об`єктів нерухомості відповідача і необхідності проведення в такому випадку земельних торгів, з огляду на те, що нормами чинного законодавства не встановлено порядок визначення або нормативи розміру та меж земельних ділянок, необхідних для обслуговування будинків або споруд, виключно в межах периметру фундаменту такого нерухомого майна. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування будівлі (споруди), мало бути визначено прокурором при зверненні до суду з відповідним позовом або визначено шляхом проведення у справі експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил.

Не встановивши, який розмір земельної ділянки є необхідним ТОВ "ВТП Лангора" для розміщення та обслуговування належних йому на праві власності об`єктів нерухомості з урахуванням їх фактичного розміщення на спірній земельній ділянці та знаходження поряд з ними об`єктів енергетичної системи та інженерних комунікацій (каналізація, тепломережа) з існуючими обмеженнями у використанні, суди взагалі не встановили, чи порушено права територіальної громади м. Києва внаслідок прийняття Київською міською радою оспорюваного рішення та укладення договору оренди саме на розмір земельної ділянки 0,1540 га та чи залишається після визначення розміру земельної ділянки, необхідної для розміщення та обслуговування належних товариству об`єктів нерухомості, площа земельної ділянки, яку рада може використовувати для власних потреб або розпоряджатися нею.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 19 ЗК землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до частини 1 статті 20 ЗК віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Частиною 5 статті 20 ЗК встановлено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Прокурор у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог також послався на ту обставину, що при прийнятті оспорюваного рішення Київська міська рада фактично змінила цільове призначення земельної ділянки із земель промисловості на землі житлової та громадської забудови, чим порушено вимоги земельного та містобудівного законодавства.

Київська міська рада і ТОВ "ВТП Лангора", заперечуючи проти позову, акцентували увагу на тому, що прокурором не доведено, а матеріали справи взагалі не містять доказів того, що радою при прийнятті рішення змінювалося цільове призначення земельної ділянки. Натомість наявний у матеріалах справи проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підтверджує обставини формування спірної земельної ділянки і первісне встановлення цільового призначення цієї земельної ділянки саме при прийнятті радою оспорюваного рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно з Інформаційною довідкою, сформованою 26.12.2017 за № 109050582, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості про те, що державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :85:242:0073 площею 0,154 га за адресою м. Київ, вул. Сирецька, 33, проведено Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві 14.11.2016; форма власності - комунальна; цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; вид використання - для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням , у межах червоних ліній, будівель і спору та влаштування в`їздів, виїздів (т. 1 а.с. 88).

Будь-якої інформації щодо змін стосовно зазначеного об`єкта ця інформаційна довідка не містить.

У матеріалах справи також наявна довідка Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 26.09.2016 № 19-26-0.4-1164/35-16 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (т. 1 а.с. 54), за змістом якої земельна ділянка за адресою: вул. Сирецька, 33 у Подільському р-ні м. Києва, орієнтовною площею 0,1540 га, обліковується як землі не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів; відомості про прийняті рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо віднесення цієї земельної ділянки до певної категорії згідно з даними державного земельного кадастру відсутні.

У пояснювальній записці до проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки ТОВ "ВТП Лангора", копія якої наявна у матеріалах справи (т. 1 а.с.27-32), наведено інформацію про те, що запроектована до відведення земельна ділянка відповідно до Генерального плану розвитку міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, знаходиться у Західній планувальній зоні, за функціональним призначенням належить до комунально-складської території (існуючі) та частково до вулиць і доріг (витяг з Містобудівного кадастру м. Києва).

Не дослідивши наявні у матеріалах справи докази та не надавши їм відповідну правову оцінку, не встановивши дійсне цільове призначення спірної земельної ділянки на підставі належних і допустимих доказів, суди попередніх інстанцій передчасно визнали обґрунтованими доводи прокурора щодо порушення Київською міською радою порядку зміни цільового призначення земельної ділянки із земель промисловості на землі житлової та громадської забудови, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що цільове призначення спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку було визначено як землі промисловості.

Разом із тим відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

За змістом положень частини 1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Така містобудівна документація на місцевому рівні відповідно до статті 16 зазначеного Закону розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру, який відповідно до статті 193 ЗК є єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства, висновок судів попередніх інстанцій про порушення Київською міською радою при прийнятті оспорюваного рішення порядку зміни цільового призначення земельної ділянки, обґрунтований виключно невідповідністю такого рішення положенням Генерального плану м. Києва, який передбачає саме розвиток напрямів використання території міста, а не її стале використання, без дослідження у сукупності як містобудівної документації, так і документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, не можна визнати законним і обґрунтованим.

Крім того, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилася та обставин, що прокурор, заявивши позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 в повному обсязі, не навів будь-яких підстав для визнання цього рішення незаконним у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "ВТП Лангора" для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, у межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському р-ні м. Києва (пункт 1 рішення). Таких підстав не наведено ані судом першої інстанції у судовому рішенні, яким позов задоволено в повному обсязі, ані судом апеляційної інстанції, який залишив це рішення без змін.

Водночас, задовольнивши позовні вимоги прокурора про визнання відсутнім у ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, суди попередніх інстанцій не врахували того, що право особи на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлю або споруду, що розміщені на ній, передбачено положеннями чинного законодавства (статті 120 ЗК і статті 377 ЦК), тому висновок судів про відсутність у товариства відповідного права взагалі, не ґрунтується на вимогах закону.

З урахуванням наведеного, прокурором не визначено та не обґрунтовано, чим саме порушено інтереси держави, на захист яких було спрямовано позов у цій справі, і такі обставини залишилися без належної оцінки судів попередніх інстанцій при вирішенні справи.

Крім того, судами попередніх інстанцій не надано будь-якої оцінки посиланням ТОВ "ВТП Лангора" на порушення, у разі задоволення позову, статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому судами у справі не було встановлено відповідність втручання у право ТОВ "ВТП Лангора" на мирне володіння майном трьом критеріям правомірності такого втручання відповідно до практики Європейського суду з прав людини, а саме: втручання ґрунтується на вимогах закону, відповідає суспільному інтересу та дотримання принципу пропорційності при такому втручанні.

Належним чином не дослідивши зібрані у справі докази, не встановивши обставини, які є достатньою підставою відповідно до норм матеріального права для визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним укладеного на його виконання договору оренди, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У зв`язку з наведеним, рішення та постанова судів попередніх інстанцій зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають, оскільки суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, отже, судові рішення про задоволення позовних вимог не можна визнати законними і обґрунтованими.

Порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Наведені вище обставини щодо дослідження та оцінки в сукупності доказів, які є в матеріалах справи, згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК є підставою для скасування постановлених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Київської міської ради та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 у справі № 910/23595/17 скасувати.

3. Справу № 910/23595/17 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий