номер провадження справи 33/125/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 Справа № 908/1851/19

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1851/19

За позовом: Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління (69063, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 48)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення суми

За участю представників сторін:

від позивача: Усенко В.І., довіреність № 73 від 28.01.2019 р.;

від відповідача: Фуклєва А.В., довіреність № 433 від 10.09.2019 р.

СУТЬ СПОРУ:

24.07.2019 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 10720/2-1193 від 24.07.2019 р.) Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління до Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення заборгованості за договором № 191/08 від 31.12.2008 р. на приймання платежів від фізичних осіб, яка станом на 01.06.2019 р. складає 626143,75 грн., з яких: 587445,52 грн. заборгованість по комісійній винагороді, 2739,63 грн. пені, 7781,71 грн. 3% річних та 28176,89 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 24.07.2019 р. здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1851/19 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.07.2019 р. суддею Мірошниченко М.В. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 908/1851/19 за правилами загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 33/125/19. Підготовче засідання призначено на 02.09.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.09.2019 р. продовжено процесуальний строк, встановлений відповідачу для подання відзиву на позовну заяву - до 23.08.2019 р., підготовче засідання відкладено на 24.09.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.09.2019 р., з власної ініціативи суду на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України, продовжено строк підготовчого провадження на 30-ть днів до 28.10.2019 р. включно, підготовче засідання відкладено на 22.10.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.10.2019 р. підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті 19.11.2019 р.

У судове засідання 19.11.2019 р. з`явилися представники сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 19.11.2019 р. справу розглянуто, оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати комісійної винагороди за договором № 191/08 від 31.12.2008 р. на приймання платежів від фізичних осіб, внаслідок чого виникла заборгованість за період із 01.09.2018 р. по 30.11.2018 р. у сумі 587445,52 грн. Також позивачем нараховано 2739,63 грн. пені, 7781,71 грн. 3% річних та 28176,89 грн. втрат від інфляції. Позов обґрунтований ст.ст. 11, 526, 530, 617, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 218, 230 ГК України та умовами договору № 191/08 від 31.12.2008 р.

Відповідач у письмовому відзиві зазначив, що розмір комісійної винагороди за договором № 191/08 за кожний розрахунковий період затверджується відповідним Зведеним актом виконаних робіт. Відтак, розрахунки 3% річних, пені та інфляційних втрат мають нараховуватися за кожним Зведеним актом виконаних робіт. Згідно з контррозрахунками відповідача 3% річних склали 6678,09 грн., втрати від інфляції 22226,57 грн. та 1940,30 грн. пеня. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у випадку задоволення позовних вимог повністю або частково, просив надати відповідачу розстрочку виконання рішення суду строком на 12 місяців. У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник відповідача вказав, що сума боргу, викладена у позовній заяві, відрізняється від розрахунку, наданого позивачем на вимогу суду, при цьому позивач не збільшував відповідною заявою розмір позовних вимог.

Позивач у письмовій відповіді на відзив заперечив проти надання розстрочки виконання рішення суду, просив відмовити у перерахунку 3% річних та втрат від інфляції, зменшенні розміру пені.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України (банк за договором, позивач) та Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (клієнт, відповідач) укладений договір № 191/08 на приймання платежів від фізичних осіб, відповідно до умов якого клієнт доручає, а банк приймає на себе зобов`язання здійснювати підзвітними установами банка в м. Запоріжжя та Запорізькій області, згідно з додатком № 1 до цього договору, приймання та перерахування сум платежів від фізичних осіб-платників на користь клієнта по структурним підрозділам клієнта. Структурними підрозділами клієнта є Райони електричних мереж (РЕМ клієнта) та Запорізькі міські електричні мережі ВАТ Запоріжжяобленерго (ЗМЕМ клієнта). Юридичні та банківські реквізити структурних підрозділів клієнта вказані в додатку № 2 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (п. 1.1).

Додатковою угодою № 1 від 01.04.2014 р., у зв`язку зі зміною найменування банку, сторони домовились змінити найменування банку за текстом договору з Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк України на Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України.

Додатковою угодою № 5 від 14.03.2017 р. сторони, у зв`язку зі зміною назви товариства з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, домовились назву клієнта за текстом договору замінити на Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго.

Згідно з п. 5.1 договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 01.04.2014 р., суми платежів, які приймав банк на користь клієнта, перераховуються банком на поточні рахунки із спеціальним режимом використання та на поточні рахунки, згідно з пунктами 1.1.1 та 1.1.2, не пізніше наступного банківського дня після сплати платежів громадянами у відділеннях банку у м. Запоріжжя і Запорізькій області та не пізніше трьох банківських днів в ТВБВ банку в Запорізькій області.

Пунктом 5.2 договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 11.03.2015 р., сторони передбачили, що за надані послуги з перерахування платежів за спожиту електроенергію, що адресовані на поточні рахунки із спеціальним режимом використання клієнта, відкриті для структурних підрозділів клієнта, клієнт сплачує банку комісійну винагороду в розмірі 1,0% від загальної суми платежів, які перераховані банком на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які вказані в додатку № 2, не пізніше 5-ти банківських днів з дати надходження від банку підписаного зведеного акту виконаних робіт, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку ВАТ Запоріжжяобленерго, на поточний рахунок банку, відкритий в філії Запорізького обласного управління АТ Державний ощадний банк України.

Відповідно до п. 5.4 договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 11.03.2015 р., підставою для остаточних розрахунків між сторонами є Зведений акт виконаних робіт, який складається на підставі підписаних актів прийому-здачі виконаних робіт, які підписують уповноважений керівник установи банку та керівник структурного підрозділу клієнта за місцями їх розташування. Банк щомісяця не пізніше перших 2-х банківських днів місяця наступного за звітним, надсилає на електронні адреси підрозділів клієнта (електронні адреси зазначені у додатку № 9 до цього договору) акти прийому-здачі виконаних робіт та Зведений акт виконаних робіт на електронні адреси клієнта. У разі відсутності зауважень, керівник підрозділу клієнта на протязі 2-х банківських днів з дати отримання, підписує акт прийому-здачі виконаних робіт і обидва примірника надсилає до банку. Банк на протязі 2-х банківських днів з дати надходження акту прийому-здачі підписує його та один оригінальний примірник повертає відповідному підрозділу клієнта. Клієнт до 8-го банківського дня місяця, наступного за звітним, повинен підписати два примірника Зведеного акту виконаних робіт та надати його на підпис банку. Банк на протязі 2-х банківських днів з дати отримання, підписує Зведений акт виконаних робіт та повертає один примірник клієнту. У разі наявності претензій до наданих банком послуг структурний підрозділ клієнта у триденний термін з дати отримання акту прийому - здачі виконаних робіт (в електронному вигляді) надає мотивовані заперечення та письмову претензію щодо наданих послуг банком.

Пунктами 7.1, 7.2 договору передбачено, що його укладено на строк до 31.12.2009 р., договір набуває чинності з 01.01.2009 р. У разі необхідності подальшої дії договору, при умові продовження виконання банком своїх зобов`язань, та за відсутності письмового повідомлення клієнта про припинення дії договору, направленого банку не пізніше одного місяця до закінчення терміну дії цього договору, договір вважається чинним на такий же термін та на тих же умовах на протязі наступного календарного року.

Листом від 20.11.2018 р., який отриманий відповідачем 21.11.2018 р., позивач повідомив відповідача про не продовження виконання своїх зобов`язань у 2019 році та припинення дії договору на приймання платежів від фізичних осіб від 31.12.2008 р.

Відповідач листом від 17.12.2018 р. просив продовжити строк дії договору № 191/08 до 31.01.2019 р., зобов`язувався врегулювати питання щодо погашення заборгованості за договором в найкоротші терміни.

Предметом спору у дійсній справі є вимога про стягнення з ПАТ Запоріжжяобленерго 587445,52 грн. комісійної винагороди за договором від 31.12.2008 р. № 191/08 за Зведеними актами виконаних робіт за період з вересня по листопад 2018 р. включно. А також вимоги про стягнення з відповідача 2739,63 грн. пені, 7781,71 грн. 3 % річних та 28176,89 грн. втрат від інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором № 191/08 від 31.12.2008 р. за Зведеними актами виконаних робіт за період з вересня по листопад 2018 р. включно.

Вирішуючи спір по суті суд враховує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містить стаття 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

На підтвердження своїх вимог позивачем до матеріалів справи надані підписані позивачем і відповідачем без будь-яких зауважень та засвідчені печатками з обох сторін Зведені акти виконаних робіт (копії):

- від 30 вересня 2018 р., відповідно до якого комісійна винагорода банку у вересні 2018 р. склала 199334,26 грн. (акт отриманий відповідачем 17.12.2018 р.);

- від 31 жовтня 2018 р., відповідно до якого комісійна винагорода банку у жовтні 2018 р. склала 197477,65 грн. (акт отриманий відповідачем 22.12.2018 р.);

- від 30 листопада 2018 р., відповідно до якого комісійна винагорода банку у листопаді 2018 р. склала 190633,61 грн. (акт отриманий відповідачем 06.02.2019 р.).

Згідно п. 5.2. договору клієнт повинен сплатити банку комісійну винагороду не пізніше 5-ти банківських днів з дати надходження від банку підписаного Зведеного акту виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своє зобов`язання щодо сплати комісійної винагороди за надані послуги з приймання та перерахування платежів від фізичних осіб належним чином не виконав. У зв`язку з чим у нього за період з вересня по листопад 2018 р. утворилась заборгованість щодо сплати комісійної винагороди в розмірі 587445,52 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Відповідач наявність заборгованості не заперечив та не спростував. Доказів здійснення оплати в розмірі 587445,52 грн. матеріали дійсної справи не містять.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ПАТ Державний ощадний банк України про стягнення з ПАТ Запоріжжяобленерго 587445,52 грн. боргу з комісійної винагороди є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

З підстав несвоєчасного здійснення розрахунків за Зведеними актами виконаних робіт за договором № 191/08 позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2739,63 грн. пені, нарахованої за загальний період з 25.12.2018 р. по 31.12.2019 р., 7781,71 грн. 3 % річних, нарахованих за загальний період з 25.12.2018 р. по 31.05.2019 р., та 28176,89 грн. втрат від інфляції, нарахованих за загальний період з 25.12.2018 р. по 31.05.2019 р.

Представник відповідача у судовому засіданні з розгляду справи по суті вказав, що сума боргу, зазначена у позові, відрізняється від розрахунку, який наданий позивачем на вимогу суду.

Суд зазначає, що поданий 23.08.2019 р. позивачем розрахунок заборгованості судом до уваги не приймається, оскільки позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, розмір позовних вимог згідно ст. 46 ГПК України не змінював.

Відтак, судом розглядаються позовні вимоги, викладені у позовній заяві.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 6.3 договору № 191/08 за порушення клієнтом термінів перерахування комісійної винагороди, оговорених у пункті 5.2 цього договору на рахунки банку, відкриті для його структурних підрозділів, клієнт сплачує банку пеню в розмірі 0,1% від суми не перерахованого платежу за кожний день затримки перерахування платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який стягується пеня.

Іншого порядку нарахування пені за прострочення платежу, ніж той що передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, сторони у договорі від 31.12.2008 р. № 191/08 не передбачили.

Тобто, період часу, за який нараховується пеня за порушення грошового зобов`язання за договором № 191/08 не повинен перевищувати 6 місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Суд також приймає до уваги, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватись як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховується пеня.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього пені, 3% річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Разом з тим, як свідчить долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, позивачем здійснено відповідні нарахування не по кожному Зведеному акту виконаних робіт окремо, що є неправильним, оскільки за умовами п. 5.2 договору сплата комісійної винагороди здійснюється за кожним Зведеним актом виконаних робіт.

Відповідачем у письмовому відзиві викладені контррозрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, зроблені за кожним Зведеним актом виконаних робіт окремо, з періодом нарахування яких суд погоджується.

Разом з тим, контррозрахунки відповідача містять арифметичні помилки.

Зробивши перерахунок пені судом встановлено, що до стягнення з відповідача належить пеня у загальній сумі 1960,55 грн. А саме: за Зведеним актом виконаних робіт за вересень 2018 р. пеня складає 1376,23 грн. за період із 25.12.2018 р. по 31.12.2018 р. (у межах заявленого позивачем періоду); за Зведеним актом виконаних робіт за жовтень 2018 р. пеня складає 584,32 грн. за період із 29.12.2018 р. по 31.12.2018 р. (у межах заявленого позивачем періоду). За Зведеним актом виконаних робіт за листопад 2018 р. пеня судом не нараховується, оскільки позивачем заявлено період нарахування пені з 25.12.2018 р. по 31.12.2018 р., а зобов`язання з оплати за вказаним актом мало бути виконано 13.02.2019 р.

Відтак, з відповідача на користь позивача стягується 1960,55 грн. пені, у стягненні 779,08 грн. пені судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю.

Зробивши перерахунок 3% річних судом встановлено, що до стягнення з відповідача належить 6764,72 грн. 3% річних у межах заявленого позивачем періоду. А саме: за Зведеним актом виконаних робіт за вересень 2018 р. 3% річних складає 2588,61 грн. за період із 25.12.2018 р. по 31.05.2019 р.; за Зведеним актом виконаних робіт за жовтень 2018 р. 3% річних складає 2499,58 грн. за період із 29.12.2018 р. по 31.05.2019 р.; за Зведеним актом виконаних робіт за листопад 2018 р. 3% річних складає 1676,53 грн. за період із 14.02.2019 р. по 31.05.2019 р.

Відтак, з відповідача на користь позивача стягується 6764,72 грн. 3% річних, у стягненні 1016,99 грн. 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю.

Зробивши перерахунок інфляційних втрат судом встановлено, що до стягнення з відповідача належить 22511,75 грн. втрат від інфляції у межах заявленого позивачем періоду. А саме: за Зведеним актом виконаних робіт за вересень 2018 р. втрати від інфляції складають 8305,92 грн. за період із січня по травень 2019 р.; за Зведеним актом виконаних робіт за жовтень 2018 р. втрати від інфляції складають 8228,56 грн. за період із січня по травень 2019 р.; за Зведеним актом виконаних робіт за листопад 2018 р. втрати від інфляції складають 5977,27 грн. за період із лютого по травень 2019 р.

При розрахунку втрат від інфляції суд приймає до уваги, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Слід враховувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається зі слідуючого місяця.

При розрахунку інфляційних втрат суд враховує дані рекомендації виходячи з принципів пропорційності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відтак, з відповідача на користь позивача стягується 22511,75 грн. втрат від інфляції, у стягненні 5665,14 грн. інфляційних втрат судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю

Таким чином, позов у цілому задовольняється судом частково.

Відповідач у відзиві на позовну заяву виклав письмове клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду строком на 12 місяців.

Позивач проти надання розстрочки заперечив.

Згідно ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Обґрунтовуючи клопотання відповідач посилається на те, що знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані та не має можливості виконати рішення суду у зв`язку з відсутністю на поточних рахунках грошових коштів, наявної багатомільйонної заборгованості з податкового боргу. У ПАТ «Запоріжжяобленерго» відсутні кошти для фінансування першочергових та обов`язкових витрат товариства, а також відсутні кошти для виконання рішення суду у справі єдиним платежем. Звертає увагу, що така складна ситуація виникла не з вини відповідача. Недостатність обігових коштів виникла внаслідок вилучення з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання товариства коштів за спожиту електроенергію в погашення реструктуризованої заборгованості в ДП «Енергоринок», термін сплати якої не настав (станом на 30.06.2019 р. це сума 55,4 млн.грн.); несвоєчасної та неповної сплати зобов`язань з послуг розподілу електричної енергії ТОВ «Запоріжжяенергопостачання» та ДПЗД «Укрінтеренерго» протягом 2019 р. Основною причиною зростання дебіторської заборгованості відповідач визначає падіння рівня платоспроможності споживачів. У зв`язку з тяжким фінансовим станом споживачів юридичних осіб, відповідач змушений укладати договори про реструктуризацію заборгованості. Просить взяти до уваги, що відповідач є підприємством державного сектору економіки та включено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, включено до переліку об`єктів великої приватизації державної власності. Вважає, що не застосування ч. 1 ст. 239 ГПК України щодо використання судом права надання розстрочки виконання рішення суду призведе до погіршення тяжкого фінансового стану відповідача, оскільки позивачем буде здійснюватися примусове виконання рішення суду, що призведе до накладення додаткових арештів на рахунки відповідача, стягнення з відповідача суми виконавчого збору, та, як наслідок, загрози у функціонуванні об`єднаної енергетичної системи України.

Відповідачем до матеріалів справи на підтвердження скрутного фінансового стану долучено довідки ПАТ Запоріжжяобленерго: щодо податкового боргу станом на 25.07.2019 р., кредиторської заборгованості перед ДП «Енергоринок» станом на 30.06.2019 р., щодо дефіциту обігових коштів, щодо мінімально необхідних платежів з 01.01.2019 р., про дебіторську заборгованість станом на 01.07.2019 р., кредиторської заборгованості станом на 01.07.2019 р. за роботи, послуги, ТМЦ, щодо залишків коштів на поточних рахунках відповідача станом на 30.07.2019 р., нормативи відрахувань для ПАТ «Запоріжжяобленего» у 2016-2019 р.р.

Також відповідачем подані баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018 р., звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 р., висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи № 282 від 17.05.2018 р.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані відповідачем довідки не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, оскільки підписані посадовими особами відповідача.

Подані відповідачем баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018 р. та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 р. стосуються 2018 року, крім того, доказів подання вказаних балансів і звітів до контролюючих органів та їх прийняття такими органами, матеріали справи не містять.

Баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2019 р. та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2019 р. відповідачем не подані.

Як свідчить висновок судового експерта від 17.05.2018 р. № 282, аналіз фінансового стану ПАТ Запоріжжяобленерго проведено за 2015-2017 р.р., і висновок наданий саме станом на 31.12.2017 р.

Таким чином, відповідачем не подані належні та допустимі докази на підтвердження тяжкого фінансового стану відповідача станом на час розгляду справи та ухвалення судом рішення. Крім того, відповідачем не зазначено та не обґрунтовано строк розстрочки рішення суду (12 місяців), не наведено, яким саме чином відповідач буде здійснювати погашення заборгованості кожного місяця (у випадку розстрочення судового рішення).

На підставі наведеного вище, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення на 12 місяців.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ) на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г, ) в особі філії Запорізьке обласне управління (69063, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 48, ) 587445 (п`ятсот вісімдесят сім тисяч чотириста сорок п`ять) грн. 52 коп. заборгованості по комісійній винагороді, 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) грн. 55 коп. пені, 6764 (шість тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 72 коп. 3% річних, 22511 (двадцять дві тисячі п`ятсот одинадцять) грн. 75 коп. втрат від інфляції та 9280 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят) грн. 24 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 27 листопада 2019 р.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.В. Мірошниченко