Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. м. Житомир Справа № 906/979/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Васійчук Л.Ф. (довіреність від 16.05.19)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради

про стягнення 9 342,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонере товариство "Укртрансгаз" 16.09.2019 звернулось до суду з позовом, в якому просить з посиланням на статті 1212-1214 Цивільного кодексу України зобов`язати Відповідача повернути в натурі безпідставно набутий природний газ в обсязі 0,699 тис.куб. метрів вартістю 4671,09 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача 4671,09 грн, що є вартістю безпідставно набутого природного газу в обсязі 0,699 тис.куб.метрів.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у квітні 2016 року відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з Позивачем здійснив відбір природного газу в обсязі 0,699 тис. куб. м. з газотранспортної системи, оператором якої є Позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ "Житомиргаз", що підтверджується звітом ПАТ "Житомиргаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за квітень 2016 (а.с.9), в якому в графі "Фактично спожитий обсяг за місяць Всього" по рядку "Категорія/Назва постачальника" вказано фактично відібраний відповідачем з газотранспортної системи в квітні 2016 обсяг природного газу в розмірі 0,699 тис. куб. м. Таким чином, зазначає Позивач, у квітні 2016 Відповідач безпідставно набув з газотранспортної системи 0,699 тис. куб. м. природного газу, власником якого є Позивач.

12.11.19 до суду надійшов відзив на позовну заяву №3604/6 від 11.11.19, в якому відповідач просить застосувати позовну давність.

22.11.19 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому Позивач вказує, що лише 29.12.18 з рішення Господарського суду Житомирської області у справі №906/408/18 Позивач дізнався, що квітні 2016 року Відповідач відібрав з обсягів природного газу Позивача 0,699 тис.куб. метрів.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції.

Таким чином, відповідач не скористався своїм правом наданим йому ст.46 ГПК України, бути присутнім у судовому засіданні .

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.202 ГПК України.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась, свої заперечення відповідач виклав у відзиві на позовну заяву, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 202 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає в звёязку зі спливом позовної давності. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ст. 257 ЦК України унормовано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Спростовуючи заперечення Позивача щодо початку перебігу позовної давності господарський суд звертає увагу, що норма частини 1 статті 261 ЦК України вказує на те, що перебіг позовної давності починається не тільки від дня коли особа довідалася про порушення свого права, але й від дня коли особа могла довідатися про таке порушення. Суд вважає, що позивач, як оператор газотранспортної системи, міг дізнатися про порушення свого права одразу після відбору газу відповідачем.

У постанові №6-17цс17 Верховний суд України вказує на те, що позивач повинен довести, що він не міг дізнатися про порушення свого права.

За таких обставин суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності щодо заявлених Позивачем позовних вимог почався в квітні 2016 року, тому, виходячи з положень частини 3 статті 254 ЦК України, строк позовної давності сплинув 30 квітня 2019 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Суд вважає, що у разі встановлення факту спливу позовної давності немає підстав для встановлення правомірності чи не правомірності позовних вимог. При цьому суд виходить з таких міркувань.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

В контексті викладеного та враховуючи, що сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові, господарський суд констатує, що не припустимо у судовому рішенні встановлювати правомірність чи не правомірність у спірних правовідносинах дій відповідача, який добросовісно протягом строку позовної давності зберігав докази правомірності своїх дій, і після спливу цього строку, сподіваючись на дотримання задекларованого міжнародним правом принципу правової визначеності в частині позовної давності, перестав їх (докази) зберігати.

В противному разі, у випадку вказівки в судовому рішенні на протиправність дій відповідача, який фактично діяв в правовому полі, однак не може надати відповідні докази по причині їх знищення за давністю, такому відповідачу може бути завдана шкода, зокрема його діловій репутації, не дивлячись на те, що такий відповідач не порушував визначених державою правил.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.11.19

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам (рек. з повідом.)