ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 Справа № 908/351/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників:

від позивача: Сєдов М.В., посвідчення №ЗП001436 від 30.10.2017, ордер серії АР №1001543 від 11.09.2019, адвокат

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Савченка Олексія Сергійовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 у справі №908/351/19 (суддя Зінченко Н.Г.; рішення ухвалене о 10:28 год. у місті Запоріжжя, повне рішення оформлено та підписано 31.05.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс", м.Бердянськ, Запорізька область

до відповідача - 1: Суб`єкта підприємницької діяльності Савченка Олексія Сергійовича, м.Бердянськ, Запорізька область

до відповідача - 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор", м.Київ

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Суб`єкта підприємницької діяльності Савченка Олексія Сергійовича і Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор" про визнання недійсними Договорів про відступлення права вимоги від 30.10.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 30.10.2018 за кредитним договором №010/17-22/491, укладений Суб`єктом підприємницької діяльності Савченком Олексієм Сергійовичем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор за своїм змістом є договором факторингу та має на меті отримання фінансової вигоди у вигляді різниці між сплаченою сумою за відступлення права вимоги та отриманих від позивача у справі грошових коштів за кредитним договором, при вчиненні якого не було також дотримано вимог законодавства стосовно суб`єктного складу, оскільки Суб`єкт підприємницької діяльності Савченко О.С. не є фінансовою установою, у зв`язку з чим має бути визнано недійсними і похідні від нього оспорювані договори.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 у справі №908/351/19 (суддя Зінченко Н.Г.) позов задоволено повністю.

Визнано недійсним Договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 30.10.2018 за кредитним договором №010/17-22/491, укладений Суб`єктом підприємницької діяльності Савченком Олексієм Сергійовичем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор".

Визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 30.10.2018 за договором застави основних засобів №12/010/17-22/491/7 від 26.02.2010, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області НиконенкоТ.В., зареєстрований за №356, укладений Суб`єктом підприємницької діяльності Савченком Олексієм Сергійовичем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. і зареєстрований в реєстрі за №1383.

Визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 30.10.2018 за договором застави основних засобів №010/17-22/491/1 від 03.04.2007, укладений Суб`єктом підприємницької діяльності Савченком Олексієм Сергійовичем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор".

Стягнуто з Суб`єкта підприємницької діяльності Савченка Олексія Сергійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс" 2881,50 грн. судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс" 2881,50 грн. судового збору.

Суд першої інстанції при ухвалені рішення встановив, що Договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 30.10.2018 за кредитним договором № 010/17-22/491 за своїми ознаками є договором факторингу, за яким фактично відбулося фінансування однієї особи іншою, що є ознакою, притаманною договору факторингу; фактором за цим договором виступав Суб`єкт підприємницької діяльності Савченко О.С., який на час укладення зазначеного договору не належав до числа фінансових установ, які можуть надавати фінансові послуги, у тому числі й у формі факторингу. Отже, за висновком господарського суду, при укладенні зазначеного договору про відступлення прав вимоги сторони не дотрималися вимог законодавства, тому цей договір не відповідає вимогам статей 1077, 1079 Цивільного кодексу України та разом із похідними від нього договорами має бути визнано недійсним у судовому порядку.

Не погодившись з означеним рішенням місцевого господарського суду, фізична особа-підприємець Савченко Олексій Сергійович (відповідач-1) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 у справі №908/351/19; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції скаржник вказує неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Фізична особа-підприємець звертає увагу на приписи частини 1 статті 1084 Цивільного кодексу України, за якою відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. На думку скаржника, оскільки відповідно до умов укладеного договору ФОП Савченко О.С. не набув права на усі грошові кошти, що він може одержати від боржника згідно з умовами кредитного договору (проценти, пеню, комісійну винагороду, інші платежі), даний договір не містить обов`язкової ознаки договору факторингу (у випадку, коли фінансування здійснюється під відступлення права вимоги до третьої особи), а тому не може вважатися договором факторингу, а є договором цесії.

Відповідач-1 зазначає, що за змістом норм частини 1 статті 1077, частини 2 статті 1084 ЦК України договір факторингу є складним договором, який обов`язково поєднує у собі, по- перше - елементи договору позики або кредитного договору, по-друге - елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Відповідач-1 посилається на п. 106 постанови Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16, в якому зазначено, що предметом договору факторингу може бути виключно право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги). Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги цесіонарій не має права нараховувати будь-які платежі згідно з кредитного договору у майбутньому, а тому договір укладений між сторонами, є саме договором цесії. Основною ознакою для розмежування договорів цесії та факторингу стало саме право нового кредитора, який не є фінансовою установою, на нарахування платежів за кредитним договором у майбутньому.

Відповідач-1 вважає, що спір щодо суми боргу, що підлягає стягненню не може бути підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним у цілому.

За твердженням відповідача-1 під час розгляду справи сторонами наголошувалося, що 29.11.2018 Бердянським міським судом Запорізької області у справі №2-1575/09 на підставі оспорюваного договору було постановлено ухвалу про заміну кредитора у виконавчому провадженні про стягнення з позивача суми боргу. Новим кредитором став СавченкоО.С . На даний час існує чинне судове рішення, що підтверджує правомірність відступлення права вимоги на підставі оспорюваного договору.

Крім того, відповідач-1 вважає, що при задоволенні позовних вимог судом було порушено ст. 236 ГПК України, оскільки фактично задоволено необґрунтовані позовні вимоги без наведення належних та достатніх мотивів для цього.

ТОВ "Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін, з огляду на правову позицію викладену у позовній заяві та в судовому рішенні.

Виходячи з положень частини 1 статті 655,частини 3 статті 656, частини 1 статті 692 частини 1 статті 1077, частини 1 статті 1084 Цивільного кодексу України, позивач наводить розмежування договорів купівлі-продажу і факторингу і вважає необхідним зазначити, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника, яке відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 Цивільного кодексу України).

Позивач вказує, що ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" (первісний кредитор) уступив грошову вимогу до ТОВ "Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс" (боржник) в обмін на грошові кошти в сумі 610000,00 грн., які суб`єкт підприємницької діяльності Савченко О. С. (новий кредитор) зобов`язався сплатити первісному кредитору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

Позивач зазначає, що уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором відповідач-2 (ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор") отримав фінансування у розмірі 610000,00 грн., а відповідач-1 (СПД Савченко О.С. ) в свою чергу, укладаючи вказаний договір, набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Така різниця виразилася в отриманні СПД Савченко О.С. від первісного кредитора таких прав щодо боржника: а) права вимоги на стягнення (отримання) від боржника будь-яких грошових нарахувань та вимог, у тому числі передбачених кредитним договором заходів відповідальності, які виникли у первісного кредитора до боржника до моменту укладення цього договору; б) права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником умов кредитного договору, в тому числі право на дострокове стягнення суми кредиту, процентів та інших пов`язаних з цим сум; в) права будь-яких інших вимог згідно кредитного договору та приписів діючого законодавства. Таким чином, підтверджено, що саме СПД Савченко О. С . отримав прибуток від обміну своїх грошових коштів на заборгованість ТОВ "Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс" перед ПАТ "Райфайзен Банк Аваль".

Враховуючи наведене, позивач вважає, що укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" і СПД Савченко О.С. оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте, сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи.

ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" (відповідач-1) у відзиві на апеляційну скаргу просить задовольнити апеляційну скаргу відповідача-2. Сторона підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 у даній справі та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Подобєда І.М., суддів: Широбокової Л.П., Кощеєва І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Савченка Олексія Сергійовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 у справі №908/351/19. Розгляд апеляційної скарги призначений у судовому засіданні на 11.09.2019 о 11 год. 30 хв.

У зв`язку з поданням до суду 05.09.2019 ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції і відпусткою судді Широбокової Л.П. за розпорядженням керівника апарату суду від 06.09.2019 відповідно до пункту 2.4.6. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №908/351/19, за результатами якого для вирішення питання щодо призначення судового засідання в режимі відеоконференції визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2019 визначеною колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до свого провадження.

Іншою ухвалою суду від 06.09.2019 відмовлено ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" у задоволенні клопотання про проведення судового засідання 11.09.2019 в режимі відеоконференції.

11.09.2019 судом апеляційної інстанції в судовому засіданні було оголошено перерву до 30.09.2019 на 12:00, про що постановлено ухвалу.

В судовому засіданні 30.09.2019 судом було оголошено перерву до 21.10.2019 на 16:30.

21.10.2019 у зв`язку з неявкою представника відповідача-2 в судовому засіданні колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду оголошено перерву до 06.11.2019 на 16:00, про що прийнято ухвалу.

В призначений час представники відповідачів не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні 06.11.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які приймали участь в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2009 у справі №2-1575/09 встановлено факт укладення між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого за всіма правами і обов`язками є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс" (позичальник) 03.04.2007 кредитного договору №010/17-22/491, за яким позичальник отримав кредит для придбання обладнання у сумі 2459900,00 грн. зі сплатою 18 % річних строком до 31.03.2014 для придбання обладнання.

Вказані обставини в силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, 03.04.2007 між ТОВ "Базовий Азовський Рибопереробний Комплекс" (ТОВ "БАРК", заставодавець) і ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (заставодержатель) у забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір застави основних засобів №010/17-22/491/1, відповідно до якого заставодавець передав заставодержателю в заставу основні засоби/обладнання, а саме: комплекс холодильних та морозильних камер в комплекті: двері ізоляційні холодильні, сандвіч-панелі марки ISO 30.100.140.170, штори ПВХ, замки (інв. №1/103) в кількості 1 комплекту; холодильне обладнання: компресори в кількості 8 одиниць, охолоджувачі повітря морозильних камер в кількості 8 одиниць, вентилятори системи охолодження фреону в кількості 8 блоків (інв. №1) в кількості 24 штук.

26.02.2010 у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ТОВ "БАРК" (заставодавець) і ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (заставодержатель) укладено договір застави основних засобів №12/010/17-22/491/7, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В., зареєстрований за №356, за яким заставодавець передав заставодержателю в заставу основні засоби/обладнання по переробці риби, згідно наведеного в цьому договорі переліку.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2009 у справі №2-1575/2009, стягнуто солідарно з ТОВ "БАРК", ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" 2079645,10 грн. заборгованості за кредитом 34536,49 грн. пені.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.09.2014 у справі №310/9266/13ц за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ТОВ "БАРК", ОСОБА_7 , ОСОБА_8 стягнуто з відповідачів солідарно залишок заборгованості за кредитним договором №010/17-22/491 від 03.04.2007 станом на 16.05.2014 у сумі 641720,48 грн.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16.04.2015 у справі №310/9266/13ц скасовано рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.09.2014 у цій справі в частині задоволення позову ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ТОВ "БАРК", ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором №010/17-22/491 від 03.04.2007 відмовлено.

За твердженням позивача, що підтверджується вищенаведеними судовими рішеннями сума заборгованості ТОВ "БАРК" за кредитним договором №010/17-22/491 від 03.04.2007 наразі становить 1254311,59 грн.

З ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.12.2017 у справі №2-1575/09 під час розгляду заяви ПАТ "КРИСТАЛБАНК" про заміну сторони виконавчого провадження у цій справі було встановлено наступні обставини.

24.05.2017 між ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" та ПАТ "КРИСТАЛБАНК" був укладений договір факторингу, відповідно до якого останній набув всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Реєстру відступлених Прав вимоги від 25.05.2017 року.

ПАТ "КРИСТАЛБАНК" від ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" були передані права за всіма угодами, укладеними на забезпечення виконання зобов`язань за кредитними операціями.

25.05.2017 року між ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" та ПАТ "КРИСТАЛБАНК" були укладені Договір відступлення прав за договорами поруки, визначеними в Додатку №1 до нього і Договір відступлення прав за договорами застави, визначеними в Додатку №1 до нього.

Згаданими вище договорами передано від ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" до ПАТ "КРИСТАЛБАНК" права кредитора, зокрема за:

- кредитним договором №010/17-22/491 від 03.04.2007 року, з додатковими угодами до нього, який було укладено з TOB "Базовий азовський рибопереробний комплекс";

- Договорами застави, які укладено з TOB "Базовий азовський рибопереробний комплекс";

- Договорами поруки №010/17-22/491/6 від 27.07.2007 року та №010/17-22/491/5 від 27.07.2007 року, які укладені з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.12.2017 у справі № 2-1575/09 замінено стягувача ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" його правонаступником ПАТ "КРИСТАЛБАНК" у виконавчих провадженнях з виконання виконавчих листів №2-1575/2009 відносно боржників ТОВ "БАРК", ОСОБА_7 , ОСОБА_8

В подальшому 30.10.2018 між АТ "КРИСТАЛБАНК" (первісний кредитор) і ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" (новий кредитор, відповідач-2 у справі) укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору або можуть виникнути в майбутньому, за виключенням права нарахування процентів за користування коштами в майбутньому, на підставі Кредитного договору №010/17-22/491 від 03.04.2007, укладеного між ТОВ "БАРК" та АТ "Райфайзен Банк Аваль", право вимоги по якому перейшло до АТ "КРИСТАЛБАНК" відповідно до Договору факторингу (портфельного відступлення прав вимог) від 24.05.2017 та Реєстру відступлених прав вимог від 25.05.2017, в день повної оплати Новим кредитором по цьому Договору згідно п., п. 2.1., 2.2. Договору (а.с.17-19 т.1).

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що за цим Договором новий кредитор одержав права (замість первісного кредитора) вимагати від ТОВ "БАРК" за Кредитним договором №010/17-22/491 від 03.04.2007 належного виконання зобов`язань за цим Кредитним договором. Розмір прав вимоги на день укладення Договору за Кредитним договором №010/17-22/491 від 03.04.2007 становить: основна (позичкова) заборгованість - 1214998,23 грн.; нараховані проценти за користування кредитом - 1193267,09 грн., штрафні санкції - 34536,49 грн. Всього: 2442801,81 грн.

Відповідно до пункту 2.1. Договору відступлення права вимоги здійснюється на платній основі. Ціна відступлення права вимоги становить 600000,00 грн.

В цей же день між ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" (первісний кредитор, відповідач-2 у справі) і фізичною особою - підприємцем Савченком Олексієм Сергійовичем (новий кредитор, відповідач-1 у справі) укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору або можуть виникнути в майбутньому, за виключенням права нарахування процентів за користування коштами в майбутньому, на підставі Кредитного договору №010/17-22/491 від 03.04.2007 (Основний договір), укладеного між ТОВ "БАРК" (позичальник) та АТ "Райфайзен Банк Аваль", право вимоги по якому перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" згідно Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 30.10.2018, в день повної оплати новим кредитором по цьому Договору згідно п.п. 2.1., 2.2. Договору (а.с.51-56 т.1).

Згідно з пунктом 1.2. спірного Договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за цим Договором ФОП Савченко О.С. одержав права (замість Первісного кредитора) вимагати від позичальника за Основним договором належного виконання зобов`язань за цим кредитним договором. Розмір прав вимоги на день укладення Договору за Кредитним договором №010/17-22/491 від 03.04.2007 становить: основна (позичкова) заборгованість - 1214998,23 грн.; нараховані проценти за користування кредитом - 1193267,09 грн., штрафні санкції - 34536,49 грн. Всього: 2442801,81 грн.

Відступлення права вимоги за Основним договором здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існуватимуть на момент переходу права вимоги (за виключенням права нарахування процентів за користування коштами в майбутньому та права стягнення та нарахування пені, комісійної винагороди та інших платежів, встановлених умовами основного договору). Права, що визначені Основним договором, з урахуванням положень п., п. 1.2., 1.3. цього Договору переходять до Нового кредитора в день повної оплати по цьому Договору, згідно п.п. 2.1., 2.2. Договору. (пункти 1.3., 1.4. Договору).

Пунктом 2.1. передбачено, що відступлення права вимоги здійснюється на платній основі. Ціна відступлення права вимоги (ціна договору) становить 610000,00 грн., яка сплачується новим кредитором на користь первісного кредитора шляхом перерахування на зазначений в Договорі рахунок.

Ціна відступлення в сумі, яка вказана в пункті 2.1. цього Договору, має бути сплачена новим кредитором в день укладення цього Договору (пункт 2.2. Договору).

В пункті 1.5. Договору сторонами погоджено у зв`язку із відступленням права вимоги за Основним договором, новому кредитору після повної оплати ціни відступлення за цим Договором будуть передаватися права на отримання задоволення своїх вимог до заставодавця та поручителів, в тому числі за рахунок предметів забезпечення виконання зобов`язань за Основним договором, про що після укладення цього Договору будуть укладені окремі правочини щодо відступлення новому кредитору прав вимоги за договорами, які укладені в рахунок виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором (договори забезпечення).

З умов вказаного Договору вбачається, що розмір грошової вимоги 2442801,81 грн. значно вище ціни відступлення права грошової вимоги 610000,00 грн. за умовами спірного Договору.

На виконання п. 3.1. Договору 30.10.2018 сторонами підписаний Акт приймання-передачі документів, яким посвідчено передання відповідачем-2 відповідачу-1 сорока п`яти документів (а.с.20-21 т.1).

30.10.2018 ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" (первісний заставодержатель, відповідач-2 у справі) і фізичною особою - підприємцем Савченком Олексієм Сергійовичем (новий заставодержатель) укладений Договір відступлення права вимоги за Договором застави основних засобів №12/010/17-22/491/17 від 26.02.2010, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В., зареєстрованого за №356 (а.с.23-24 т.1).

Первісний заставодержатель відступив новому заставодержателю права за Договором застави основних засобів №12/010/17-22/491/7 від 26.02.2010, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області НиконенкоТ.В., зареєстрованим за №356 (Договір застави), а новий заставодержатель прийняв це відступлення.

Відповідно до пункту 1.2 цього Договору новому заставодержателю відступлені права вимоги за Договором застави основних засобів №12/010/17-22/491/7 від 26.02.2010, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В., зареєстрованим за №356, що укладений між заставодавцем та ПАТ "Райфайзен Банк Аваль", право вимоги по якому перейшло до Первісного заставодержателя на підставі Договору відступлення прав за Договором застави основних засобів № 12/010/17-22/491/7 від 26.02.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., зареєстрованого 30.10.2018 за №1382, відповідно до якого в заставі перебувають основні засоби/обладнання по переробці риби згідно викладеного переліку.

Пунктами 1.3-1.3.2. Договору встановлено, що до прав, які є предметом даного Договору і які відступаються за цим Договором, включаються такі права: користуватися всіма без виключення правами заставодержателя відповідно до умов Договору застави; вимагати від заставодавця своєчасного виконання всіх зобов`язань за Договором застави.

Укладення цього Договору є правовою підставою для заміни сторони заставодержателя за Договором застави та переходу (відступлення) від первісного заставодержателя до нового заставодержателя всього комплексу прав та обов`язків заставодержателя за Договором застави (пункт 1.4. договору).

Згідно пункту 1.5. договору новий заставодержатель набуває у повному обсязі права заставодержателя за Договором застави з моменту укладення цього Договору.

Крім того, 30.10.2018 між ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" (первісний заставодержатель, відповідач- 2 у справі) і фізичною особою - підприємцем Савченком Олексієм Сергійовичем (новий заставодержатель,відповідач-1) укладений Договір відступлення права вимоги за Договором застави основних засобів № 010/17-22/491/1 від 03.04.2007 (а.с.25-27 т.1).

Пунктом. 1.2. Договору встановлено, що новому заставодержателю відступаються права вимоги за Договором застави основних засобів №010/17-22/491/1 від 03.04.2007, що укладений між ТОВ "БАРК" (боржник та/або заставодавець) та ПАТ "Райфайзен Банк Аваль", право вимоги по якому перейшло до первісного заставодержателя на підставі Договору відступлення прав від 30.10.2018 за Договором застави основних засобів №010/17-22/491/1 від 03.04.2007, відповідно до якого заставодавець передав первісному заставодержателю в заставу основні засоби/обладнання, а саме: комплекс холодильних та морозильних камер в комплекті: двері ізоляційні холодильні, сандвіч-панелі марки ISO 30.100.140.170, штори ПВХ, замки (інв. №1/103) в кількості 1 комплекту; холодильне обладнання: компресори в кількості 8 одиниць, охолоджувачі повітря морозильних камер в кількості 8 одиниць, вентилятори системи охолодження фреону в кількості 8 блоків (інв. №1) в кількості 24 штук.

За пунктами 1.3.-1.3.2. договору до прав, які є предметом даного Договору і які відступаються за цим Договором, включаються такі права: користуватися всіма без виключення правами заставодержателя відповідно до умов Договору застави; вимагати від заставодавця своєчасного виконання всіх зобов`язань за Договором застави.

Пунктом 1.4. договору визначено, що укладення цього Договору є правовою підставою для заміни сторони заставодержателя за Договором застави та переходу (відступлення) від Первісного заставодержателя до Нового заставодержателя всього комплексу прав та обов`язків заставодержателя за Договором застави.

Відповідно до пункту 1.5. договору новий заставодержатель набуває у повному обсязі права заставодержателя за Договором застави з моменту укладення цього Договору

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.11.2018 у справі №2-1575/09 (яка досліджена судом апеляційної інстанції в Державному реєстрі судових рішень) замінено стягувача Публічне акціонерне товариство "Кристалбанк" на фізичну особу-підприємця Савченко Олексія Сергійовича у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №2-1575/2009 відносно боржників: Товариства з обмеженою відповідальністю "Базовий азовський рибопереробний комплекс", ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ТОВ " БАРК " вважає, що укладені 30.10.2018 між ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" і Суб`єктом підприємницької діяльності Савченком Олексієм Сергійовичем Договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за кредитним договором № 010/17-22/491 від 03.04.2007, Договір про відступлення права вимоги за Договором застави основних засобів №12/010/17-22/491/7 від 26.02.2010, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В., зареєстрований за №356, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. і зареєстрований в реєстрі за №1382 і Договір про відступлення права вимоги за Договором застави основних засобів №010/17-22/491/1 від 03.04.2007, підлягають визнанню судом недійсними.

Позивач вважає, що вищеукладений договір відступлення права вимоги від 30.10.2018 виходячи з його визначених умов за своєю правовою природою є договором факторингу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що встановив, що Договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 30.10.2018 за кредитним договором № 010/17-22/491 за своїми ознаками є договором факторингу, за яким фактично відбулося фінансування однієї особи іншою, що є ознакою, притаманною договору факторингу; фактором за цим договором виступав Суб`єкт підприємницької діяльності Савченко О.С., який на час укладення зазначеного договору не належав до числа фінансових установ, які можуть надавати фінансові послуги, у тому числі й у формі факторингу.

Отже, за висновком господарського суду, при укладенні зазначеного договору про відступлення прав вимоги сторони не дотрималися вимог законодавства, тому цей договір не відповідає вимогам статей 1077, 1079 Цивільного кодексу України та разом із похідними від нього договорами має бути визнано недійсним у судовому порядку.

Залишаючи оскаржене рішення суду першої інстанції без змін колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За положеннями статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 Господарського кодексу України, за якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Як вбачається із встановлених обставин, спірні договори відступлення прав вимог були укладені сторонами саме на виконання Кредитного договору №010/17-22/491 від 03.04.2007, що вбачається з умов самих договорів відступлення.

Метою забезпечення виконання зобов`язання є захист інтересів кредитора за основним зобов`язанням від порушень боржником взятих на себе зобов`язань. Правова суть забезпечення полягає в тому, що забезпечена сторона, крім прав за основними зобов`язаннями, наділяється також додатковими правами, якими вона може скористатися у разі неспроможності боржника або в інших випадках, передбачених законом чи договором.

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним.

У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

За статтею 350 Господарського кодексу України банк має право укласти договір факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким він передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а друга сторона відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої особи. Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України та національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №352 від 06.02.2014 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Виходячи зі статей 512, 1077 Цивільного кодексу України договори з відступлення права вимоги (договори цесії) і договори факторингу не є аналогічними та розмежовуються за предметом договорів, за формою вчинення договорів, за суб`єктним складом правочинів, за метою їх укладення.

Щодо розмежування за предметом договору слід зазначити, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, такі не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом договору факторингу згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

При розмежуванні зазначених договорів за формою їх вчинення слід враховувати, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг згідно з пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Щодо суб`єктного складу договорів, то відповідно до статей 512 - 518 Цивільного кодексу України за договором відступлення права вимоги учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Зі змісту частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України, частини п`ятої статті 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність", пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" вбачається, що суб`єктний склад договору факторингу складається з трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська (фінансова) установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Щодо розмежування договорів відступлення права вимоги та факторингу за метою їх укладення слід враховувати, що згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У розумінні пункту 11 частини першої статті 4 цього Закону факторинг є фінансовою послугою.

Отже, метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Ще один критерій розмежування договору факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги, а саме - строк дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Аналіз наведеного вище законодавства дозволяє віднести Договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за кредитним договором №010/17-22/491 від 03.04.2007 та похідні Договір про відступлення права вимоги за Договором застави основних засобів №12/010/17-22/491/7 від 26.02.2010, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області НиконенкоТ.В., зареєстрований за №356, і Договір про відступлення права вимоги за Договором застави основних засобів №010/17-22/491/1 від 03.04.2007, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. і зареєстрований в реєстрі за №1382, - до договорів факторингу.

Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16 і обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

З укладенням Договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 30.10.2018 у Кредитному договорі №010/17-22/491 від 03.04.2007 відбулася заміна кредитодавця - Банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на іншу особу - Фізичну особу-підприємця Савченко О.С.

Виходячи з пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Таким чином, судом першої інстанції правильно взято до уваги, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь субєкта підприємницької діялшьності СавченкаО.С. суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - Банк або інша фінансова установа.

За договором відступлення права вимоги від 30.10.2018 за кредитним договором ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фактор" отримало фінансування у сумі 610000,00 грн., а фізична особа-підприємець Савченко О.С. набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Різниця полягає в отриманні фізичною особою-підприємцем від первісного кредитора наступних прав щодо боржника: права вимоги на стягнення (отримання) від боржника будь-яких грошових нарахувань та вимог, у тому числі передбачених кредитним договором заходів відповідальності, які виникли у первісного кредитора до моменту укладення цього договору; права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником умов кредитного договору, в тому числі право на дострокове стягнення суми кредиту, процентів та інших пов`язаних з цим сум; права будь-яких інших вимог згідно кредитного договору та приписів діючого законодавства. Саме фізична особа-підприємець Савченко О.С. отримав прибуток від обміну своїх грошових коштів на заборгованість ТОВ "БАРК" перед ПАТ "Райфайзен Банк Аваль".

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17.

Доводи скаржника, що оспорюваний Договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 30.10.2018 за кредитним договором №010/17-22/491 укладений Суб`єктом підприємницької діяльності Савченком Олексієм Сергійовичем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фактор" є договором цесії, який відповідає вимогам закону до нього, колегія суддів відхиляє, як такий що спростовується обставинами, установленими судами, а також матеріалами справи.

Суд першої інстанції дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, надавши, оцінку умовам оспорюваного у справі договору про відступлення права вимоги та іншим оспорюваним похідним договорам про відступлення права вимоги, встановили, що зазначений договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву - "договір про відступлення права вимоги") є договором факторингу, який суперечить вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Савченка Олексія Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.05.2019 у справі №908/351/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на фізичну особу-підприємця Савченка Олексія Сергійовича.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 26.11.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна