ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року м.Дніпро Справа № 912/14/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Дарміна М.О., Іванова О.Г.

Секретар судового засідання Ревкова Г.О.

За участю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області: Соколова Н.М., довіреність № 05/2-943вих19 від 03.05.2019р.

Представники сторін:

від позивача: Булаткіна Н.О., довіреність № 12 від 25.03.2019 р., представник;

від відповідача-2: Ульянов Р.А., довіреністьб/н від 24.01.2014 р., адвокат;

представники відповідача-1 та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.04.2019 у справі № 912/14/19 ( суддя Кабаков В.Г., повне рішення складено 19.04.2019року)

за позовом Заступника прокурора Кіровоградської області, вул. В. Пермська, 4, м. Кропивницький, 25009, в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, вул. Центральна, 6, м. Дніпро, 49000

до відповідачів:

1. Державного підприємства "Укрриба", вул. Тургенєвська, 82-А, м. Київ, 04050

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська", с. Куцеволівка, Онуфріївський район, Кіровоградська область, 28122

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне агентство рибного господарства України, вул. Січових Стрільців, буд. 45-А, м. Київ, 04053

про визнання недійсним договору та додаткової угоди, зобов`язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач- Заступник прокурора Кіровоградської області, в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області звернувся до Державного підприємства "Укрриба" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" із позовом про визнання недійсними договору простого товариства № 1 від 22.06.2006 та додаткової угоди до нього від 01.11.2014, що укладені між Державним підприємством "Укрриба" та Відкритим акціонерним товариством "Станція Придніпровська"; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" повернути Державному підприємству "Укрриба" державне нерухоме майно - гідротехнічні споруди загальною вартістю 812 761,00 грн, а саме: гідротехнічні споруди нагульних ставів інвентарними номерами 009, 010, 011, 012, 013, 014, що розташовані в с. Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області, риборозплідник інвентарним номером 017, що розташований в с. Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області та гідротехнічні споруди недобудованого лиману ТРГ, що розташовані в селі Успенка Онуфріївського району Кіровоградської області.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 16.04.2019 у справі №912/14/19 (суддя Кабакова В.Г.) позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсними договір простого товариства №1 від 22.06.2006 та додаткову угоду до нього від 01.11.2014, що укладені між Державним підприємством "Укрриба" та Відкритим акціонерним товариством "Станція Придніпровська".

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" повернути Державному підприємству "Укрриба" державне нерухоме майно - гідротехнічні споруди загальною вартістю 812761,00 грн., а саме: гідротехнічні споруди нагульних ставів інвентарними номерами 009, 010, 011, 012, 013, 014, що розташовані в с. Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області, риборозплідник інвентарним номером 017, що розташований в с. Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області та гідротехнічні споруди недобудованого лиману ТРГ, що розташовані в селі Успенка Онуфріївського району Кіровоградської області.

Cтягнуто з Державного підприємства "Укрриба" на користь прокуратури Кіровоградської області судовий збір в розмірі 7857,75 грн.

Cтягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" на користь прокуратури Кіровоградської області судовий збір в розмірі 7857,75 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.04.2019 у справі №912/14/19 та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні зазначеного позову.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції мав встановити спрямованість волі сторін на відповідність цієї волі змісту укладеного в письмовій формі правочину.

Так, на думку апелянта, приймаючи зазначене рішення суд виходив з того, що зазначений договір простого товариства порушує права та інтереси позивача ( регіонального відділення фонду державного майна) і є удаваним правочином, зокрема, прихованим договором оренди державного майна.

Також апелянт посилається на те, що висновок суду про протилежність інтересів сторін в цьому договорі ніяк не ґрунтується на матеріалах справи.

Як вважає апелянт, суд першої інстанції безпідставно не задовольнив заяву про застосування в цій справі позовної давності, оскільки договір було укладено 22 червня 2006 року, тобто 13 років тому.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.04.2019 у справі № 912/14/19 та прийняття нового про відмову у позовних вимог.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у складі головуючого судді Березкіної О.В. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.04.2019 у справі №912/14/19 залишено без руху, у зв`язку з ненаданням доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Апелянту надано строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - доплатити судовий збір у встановленому розмірі (18287,25 грн.), надати до суду докази його сплати.

08.07.2019 на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява апелянта про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами сплати судового збору у розмірі 18287,25 грн. (оригінали квитанцій №0.0..1 від 03.07.2019 та №0.0..1 від 03.07.2019) судовий збір зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи, що суддя-доповідач Березкіна О.В. перебуває у відпустці, для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження у даній справі, за розпорядженням керівника апарату суду від 09.07.2019 відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02.04.2015 №25) зі змінами, відповідно до пункту 2.6.2. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №912/14/19 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Дармін М.О., Іванов О.Г.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019, справу №912/14/19 передано колегії суддів у складі: Березкіна О.В., (головуючий, доповідач), Іванов О.Г., Кузнецова І.Л.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.07.2019 року розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.04.2019 у справі №912/14/19 призначено на 19.08.2019 рік.

У зв`язку з відпусткою судді члена колегії Кузнецової І.Л. відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2019, справу №912/14/19 передано колегії суддів у складі: Березкіна О.В., (головуючий, доповідач), Іванов О.Г., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019 року у справі № 912/14/19 розгляд призначено на 21.10.2019 колегією суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач); судді: Іванов О.Г., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2019 року у справі № 912/14/19 розгляд призначено на 06.11.2019року.

06.11.2019року в судовому засіданні було оголошено перерву до 14.11.2019року.

Фондом державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях надано відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" , в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи апелянта, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).

Прокуратурою Кіровоградської області надано відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" , в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи апелянта, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).

В судовому засіданні представники позивача підтримали свої правові позиції, просили залишити рішення без змін, а представник відповідача 2 просив рішення суду скасувати та відмовити у позові.

14.11.2019 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2006 між ДП "Укрриба" (Підприємство) та ВАТ "Станція Придніпровська" (Товариство) укладено договір простого товариства № 1 (далі - Договір, а.с. 59-60), за умовами якого учасники взяли на себе зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку від забезпечення належного та ефективного використання в сільськогосподарському виробництві гідротехнічних споруд, що перебувають у державній власності та розташовані у селі Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області та не увійшли до статутного фонду Товариства при приватизації державного майна, підвищення ефективності використання цього майна.

Договір набирає чинності з моменту його підписання учасниками і діє з цього моменту протягом 25 років (п. 5.1 Договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

22.06.2006 учасники договору простого товариства № 1 від 22.06.2006 підписали акт приймання - передачі державного нерухомого майна згідно договору простого товариства (а.с. 61), за яким ДП "Укрриба" в якості свого внеску передало, а ВАТ "Станція Придніпровська" прийняло до простого товариства з метою отримання спільного прибутку, в користування нерухоме державне майно, яке розташоване в Кіровоградській області Онуфріївському районі с. Куцеволівка та с. Успенка вартістю 812 761 грн, а саме: нагульні стави інвентарними номерами 009 - 014, риборозплідник інвентарний номер 017 та недобудований лиман ТРГ.

01.11.2014 між ДП "Укрриба" та ТОВ "Станція Придніпровська" укладено додаткову угоду до договору простого товариства № 1 від 22.06.2006 (а.с. 62), згідно якої п. 3.2 та п. 3.3 договору викладено у наступній редакції:

п. 3.2 - прибуток, одержаний учасниками цього договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності з сільськогосподарського використання майна розподіляється між сторонами таким чином: 10 000 гривень щомісячного прибутку належать Підприємству, інша частина прибутку -Товариству. Зазначений прибуток має розподілятись до 15 числа, наступного за звітним та в цей же строк частина прибутку, що належна Підприємству, перераховуватись на його поточний рахунок. Розподілений прибуток є власністю кожного з учасників цього простого товариства;

п. 3.3 - ведення спільних справ цього простого товариства учасники покладають на Товариство, яке свої повноваження діяти від імені цього простого товариства у відносинах з третіми особами може посвідчувати цим договором. При цьому, Товариство зобов`язано вести справи цього простого товариства таким чином, щоб прибуток від спільної діяльності становив суму більшу, ніж 10 000 грн. на місяць. В разі порушення цього зобов`язання Товариство відшкодовує Підприємству заподіяні цим збитки у формі недоотриманого прибутку, в сумі, яка разом з отриманим прибутком, становитиме 10 000 грн. в місяць. Зазначені збитки мають відшкодовуватись в строк до 15 числа місяця, наступним за звітним.

Звертаючись до Державного підприємства "Укрриба" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" із позовом про визнання недійсним договору простого товариства № 1 від 22.06.2006 та додаткової угоди до нього від 01.11.2014, що укладені між Державним підприємством "Укрриба" та Відкритим акціонерним товариством "Станція Придніпровська"; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" повернути Державному підприємству "Укрриба" державне нерухоме майно - гідротехнічні споруди загальною вартістю 812761,00 грн, а саме: гідротехнічні споруди нагульних ставів інвентарними номерами 009, 010, 011, 012, 013, 014, що розташовані в с.Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області, риборозплідник інвентарним номером 017, що розташований в с. Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області та гідротехнічні споруди недобудованого лиману ТРГ, що розташовані в селі Успенка Онуфріївського району Кіровоградської області, позивач посилався на те, що положення умов спірного договору свідчать, що він є удаваним та містить істотні умови й ознаки договору, які передбачені законодавством України для договорів оренди державного майна, а волевиявлення ДП "Укрриба" та ВАТ "Станція Придніпровська" при його укладенні було направлено не на здійснення спільної діяльності з використання вказаного державного майна та отримання спільного, пропорційно розподіленого між ними прибутку, а на одноособове користування наймачем державним майном та сплату ним наймодавцю відповідної сталої суми за користування цим Майном.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що договір простого товариства є удаваним правочином, який приховує під собою інший правочин- договір оренди державного майна, який укладений з порушенням вимог діючого законодавства.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов з огляду на те, що блага від цієї спільної діяльності набуваються лише одним учасником ТОВ « Станція Придніпровська»; що ДП "Укрриба" набуло право на отримання від ВАТ "Станція Придніпровська" сталої щомісячної суми з прибутку сільськогосподарського використання державного майна, а не прибутку пропорційного вартості його вкладу у просте товариство, як того вимагає ст. 1139 ЦК України; що збитки внаслідок неотримання прибутку за спільною діяльністю несе лише ТОВ « Станція Придніпровська», яке має зобов`язання відшкодовувати такі збитки на користь ДП « Укрриба», що суперечить загальній меті та змісту договору простого товариства; що воля сторін за цим договором була спрямована на досягнення не спільного, а різних інтересів, в той час як дані правовідносини сторін мають ознаки оплатного користування, що притаманно орендним правовідносинам.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 11, статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Згідно із статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Звертаючись із позовом про визнання недійсним договору простого товариства, прокурор посилався на те, що даний договір є удаваним, оскільки приховує інший договір договір оренди, для укладання якого потрібна згода Фонду державного майна.

Частинами 1, 2 ст. 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 Цивільного кодексу України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

За змістом ч.1 ст.202, ч.3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Отже, основним юридичним фактом, який підлягає встановленню у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору простого товариства та з`ясування питання про те, чи не укладений цей правочин з метою приховати інший правочин, зокрема, договір оренди державного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, Спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України "Про передачу гідротехнічних споруд" від 06.05.2003 № 126/752 (а.с. 45) до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи рибоводні споруди та пов`язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства.

Додатком до вищевказаного наказу є Перелік господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, серед яких зазначено і ВАТ "Станція Придніпровська" (), майно яких (гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, та пов`язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів цих товариств та не підлягає приватизації) передано на баланс державного підприємства "Укрриба" (а.с. 46).

Комісією, створеною відповідно до наказу Державного департаменту рибного господарства № 215 від 04.08.2003 (а.с. 47), за участю представників Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України, РВ ФДМУ по Кіровоградській області, ДП "Укрриба", ВАТ "Станція Придніпровська" 08.08.2003 складено акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства ВАТ "Станція Придніпровська" з балансу останнього на баланс ДП "Укрриба" (а.с. 50-51).

Відповідно до вищевказаного акту до складу об`єкта передачі входять гідротехнічні споруди, що не увійшли до статутного фонду господарського товариства ВАТ "Станція Придніпровська" та передаються на баланс ДП "Укрриба", перелік яких наведено у додатку № 1, що є невід`ємною частиною акту.

У переліку гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ "Станція Придніпровська" та передаються на баланс ДП "Укрриба", який є додатком № 1 до акту приймання-передачі гідротехнічних споруд від 08.08.2003, зазначено шість гідротехнічних споруд - нагульних ставів, риборозплідник, які розташовані в с. Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області, та недобудову лиману ТРГ, який розташовано в с. Успенка Онуфріївського району Кіровоградської області, залишкова балансова вартість яких складала 4 920 604 грн (а.с. 56-58).

Наказом Державного департаменту рибного господарства від 20.10.2003 № 298 (а.с. 48) затверджено акт приймання - передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ "Станція Придніпровська", на баланс ДП "Укрриба" та закріплено зазначене в цьому акті майно за ДП "Укрриба" на праві повного господарського відання.

Відповідно до статті 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Статутом Державного підприємства «Укрриба» ( а.с. 98) передбачено, що Державне підприємство «Укрриба» засновано на державній власності і підпорядковане Державному департаменту рибного господарства Міністертва аграрної політики України, надалі- Орган управління.

Пунктом 2.2 Статуту передбачено, що предметом діяльності підприємства серед іншого, є вкладення власних чи залучених коштів і капіталів в проекти співробітництва і спільного підприємства з організаціями та фірмами України і за кордоном, в тому числі в самостійні і спільні підприємства і виробництва, акціонерні, змішані товариства і товариства з обмеженою відповідальністю і інші організаційні форми підприємств.

Пунтом 4 Статуту передбачено, що для досягнення мети своєї діяльності і захисту інтересів підприємство має право від свого імені укладати угоди з вітчизняними та іноземними юридичними особамии і громадянами.

Відповідно до п. 5.2 Статуту, підприємство володіє, користується та розпоряджається майном, належним йому на праві повного господарського відання на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та Статуту підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2006 між ДП "Укрриба" (Підприємство) та ВАТ "Станція Придніпровська" (Товариство) укладено договір простого товариства № 1 (далі - Договір, а.с. 59-60), за умовами якого учасники взяли на себе зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку від забезпечення належного та ефективного використання в сільськогосподарському виробництві гідротехнічних споруд, що перебувають у державній власності та розташовані у селі Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області та не увійшли до статутного фонду Товариства при приватизації державного майна, підвищення ефективності використання цього майна.

Відповідно до положень ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Статтею 1133 ЦК України передбачено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки.

Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Як вбачається з умов договору простого товариства, сторони визначили, що вкладом ДП "Укрриба" в просте товариство, що утворюється, на підставі цього договору, виступає наступне майно: гідротехнічні споруди нагульних ставів інвентарними номерами 009 - 014, які розташовані в с. Куцеволівка Онуфріївського району Кіровоградської області, риборозплідник інвентарним номером 017 та гідротехнічні споруди недобудованого лиману ТРГ, які розташовані в с. Успенка Онуфріївського району Кіровоградської області. Вартість цього вкладу сторони оцінили в 812 761 грн. (п. 1.2 Договору).

Вкладом ВАТ "Станція Придніпровська" в просте товариство, що утворюється на підставі цього договору, є професійні та інші знання, навички персоналу та вміння, а також ділова репутація Товариства, яка здобута на ринку та час функціонування Товариства. Товариство також передає в якості вкладу до простого товариства всі оборотні засоби та запаси, що обліковуються на балансі Товариства станом на 01.06.2006, та оцінюють цю частину вкладу в 700 000 грн, виходячи з його потенційної вартості, його балансової вартості, а також потенційної вартості запасів риби, що мається у водних об`єктах, що перебувають у володінні Товариства. Професійні та інші знання, навички персоналу та вміння, а також ділова репутація Товариства на ринку оцінюється сторонами в 112 761 грн (п. 1.3 Договору).

Тобто, сторони визначили, що вклади учасників вважаються рівними за вартістю (п. 1.4 Договору), що також узгоджується з положеннями ст. 1133 ЦК України.

Статтею 1134 ЦК України передбачено, що вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Відповідно до статті 1139 ЦК України, прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною.

З матеріалів справи вбачається, що Договором простого товариства сторони передбачили, що продукція та одержані від діяльності цього простого товариства плоди і валові доходи, після розподілу між сторонами прибутку, є власністю ВАТ "Станція Придніпровська", оскільки останнє внесло в якості вкладу майно, яке здатне давати плоди та доходи (п. 3.1 Договору).

Прибуток, одержаний учасниками цього договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності з сільськогосподарського використання майна розподіляється між сторонами таким чином: 4 000 гривень ( 10 000 грн. після укладення додаткової угоди) щомісячного прибутку належать ДП « Укрриба», інша частина прибутку - ВАТ "Станція Придніпровська". Зазначений прибуток має розподілятись до 15 числа, наступного за звітним та в цей же строк частина прибутку, що належна ДП « Укрриба», перераховуватись на його поточний рахунок. Розподілений прибуток є власністю кожного з учасників цього простого товариства (п. 3.2 Договору).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагенту та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, оскільки сторони дійшли згоди щодо порядку розподілу продукції та доходів від спільної діяльності, а також прибутку, що не суперечить законодавству України і положенням статті 1134, 1139 ЦК України, висновки суду першої інстанції щодо необхідності розподілу прибутку порівну, а не у вигляді сталої суми,що є елементом договору оренди, є неспроможними.

При цьому, колегія суддів зауважує, що жодна із сторін не була позбавлена права на частку прибутку.

Відповідно до статті 1137 ЦК України, порядок відшкодування витрат і збитків, пов`язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно.

Умова, за якою учасник повністю звільняється від участі у відшкодуванні спільних витрат або збитків, є нікчемною.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що ведення спільних справ цього простого товариства учасники покладають на Товариство, яке свої повноваження діяти від імені цього простого товариства у відносинах з третіми особами може посвідчувати цим договором. При цьому, Товариство зобов`язано вести справи цього простого товариства таким чином, щоб прибуток від спільної діяльності становив суму більшу, ніж 4 000 грн. на місяць. В разі порушення цього зобов`язання Товариство відшкодовує Підприємству заподіяні цим збитки у формі недоотриманого прибутку в сумі, яка разом з отриманим прибутком, становитиме 4 000 грн в місяць. Зазначені збитки мають відшкодовуватись в строк до 15 числа місяця, наступним за звітним (п. 3.3 Договору).

Користування спільним майном, що передане в якості вкладу, здійснюється Товариством на власний розсуд з дотриманням цільового призначення цього майна та у відповідності до цілей цього простого товариства (п. 3.8 Договору).

Товариство має право на проведення капітального ремонту гідротехнічних споруд, які передані в якості вкладу з дозволу Підприємства з частковим відшкодуванням понесених витратна такий ремонт від Підприємства (п. 3.10 Договору).

Протягом місяця після отримання вкладу за актом прийому - передачі Товариство зобов`язане застрахувати майно на користь Підприємства (п. 3.12 Договору).

Підприємство має право протягом строку дії договору здійснювати контроль за діяльністю Товариства в частині збереження майна та цільового використання, що передане в якості вкладу шляхом проведення огляду цього майна (п. 3.14 Договору).

Таким чином, здійснюючи аналіз оспорюваного договору простого товариства, повноважень сторін, виходячи з їх статутної діяльності, колегія суддів вважає, що за своїм змістом даний договір відповідає вимогам, передбаченим до договору простого товариства, оскільки правова природа договору простого товариства полягає у спрямуванні волі і волевиявлення його сторін на спільне здійснення діяльності, спрямованої на досягнення загальної для всіх учасників мети, яка полягає у отриманні певних благ (продукція, плоди і доходи) від спільної діяльності учасників за таким договором.

А тому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що даний договір простого товариства є удаваним правочином, оскільки фактично приховує договір оренди державного майна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 283 ГК України (в редакції станом на 22.06.2006, так і на сьогоднішній день), орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції на день укладення спірного договору) істотними умовами договору оренди серед інших є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань -неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна.

Статтею 775 ЦК України визначено, що право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані наймачем у результаті користування річчю, переданою у найм, належить наймачеві.

Як зазначає позивач, за умовами спірного Договору продукція та одержані від спільної діяльності ДП "Укрриба" та ВАТ "Станція Придніпровська" плоди і валові доходи належать ВАТ "Станція Придніпровська" (п. 3.1 договору), тобто блага від цієї спільної діяльності набуваються лише одним учасником, що притаманне орендним правовідносинам.

Проте, як було вище зазначено, положення цивільного законодавства ( ст. 1134) щодо договору простого товариства також надають право сторонам передбачити саме такий порядок розподілу плодів, що і було погоджено сторонами в договорі, оскільки саме ВАТ "Станція Придніпровська" внесло в якості вкладу майно, яке здатне давати плоди та доходи (п. 3.1 Договору).

Доводи позивача про те, що ознакою орендних правовідносин між сторонами свідчить те, що ДП "Укрриба" набуло право на отримання від ВАТ "Станція Придніпровська" сталої щомісячної суми з прибутку сільськогосподарського використання державного майна, а не прибутку пропорційного вартості його вкладу у просте товариство, як того вимагає ст. 1139 ЦК України, не є доказом існування орендних правовідносин.

Так, норми статті 1139 ЦК України, яка регламентує розподіл прибутку між учасниками простого товариства, носять диспозитивний характер, оскільки надають суб`єктам даних правовідносин вибір варіантів поведінки - пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

Договором простого товариства сторони передбачили інший порядок розподілу прибутку, а тому така свобода поведінки сторін не може свідчити про орендний характер правовідносин, і відповідає змісту договору простого товариства.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції також і щодо того, що ДП "Укрриба" права на отримані блага від спільної діяльності не набувало, а отримувало їх від суб`єкта господарювання як компенсацію за використання державного майна (гідротехнічних споруд), що фактично є орендною платою за користування державним нерухомим майном.

В даному випадку, обидва сторони договору простого товариства досягали спільної мети- отримання прибутку внаслідок об`єднання свого майна, оскільки інтерес ВАТ "Станція Придніпровська" спрямований на використання державного нерухомого майна - гідротехнічних споруд у своїй рибогосподарській діяльності й отримання права власності на продукцію, плоди та доходи, а інтерес ДП « Укрриба» спрямований на отримання прибутку внаслідок використання оборотних засобів за запасів риби, що знаходилась у водних об`єктах, що перебувають у володінні ВАТ "Станція Придніпровська" ставках та лимані, професійних та інших знань, навичок персоналу та вмінь, а також ділової репутації Товариства, яка здобута ним на відповідному ринку.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що правова природа укладеного сторонами договору простого товариства відповідає меті та змісту цього договору, і не приховує договір оренди.

Наявність подібних ознак, які є кваліфікуючими ознаками як орендних правовідносин, так і правовідносин простого товариства, не свідчить про удаваність договору простого товариства, і не є доказом спрямованості волі сторін на укладення договору оренди, оскільки здійснена судом апеляційної інстанції оцінка умов оспорюваного договору свідчить про його відповідність законодавству, що регулює правовідносини за договором простого товариства.

В той же час, колегія суддів зазначає про існування відмінностей між правовідносинами оренди та договором простого товариства.

Зокрема, оренда є речовим правом на майно, яке у відповідності до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає державній реєстрації, в той час як майно, яке використовується в якості вкладу до простого товариства, не обтяжується речовим правом.

На відміну від договору оренди, при договорі простого товариства особа, що використовує майно не має права на поновлення договору, в той час як в орендних правовідносинах, орендар має таке право ( ст.764 ЦК України); не має право на продовження договору в разі, якщо буде здійснено перехід права власності на відповідне майно від орендодавця третій особі ( ст. 770 ЦК України); не має права на переважне право на укладення нового договору простого товариства; не має права на переважне перед іншими особами права на придбання майна в разі його відчуження.

Всі ці елементи притаманні орендним правовідносинам, не містяться у договорі простого товариства.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що оспорюваний договір не суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, а також положенням Статуту ДП « Укрриба». Як на момент укладення договору, так і під час його виконання, існувала об`єктивна можливість настання правового результату для обох сторін договору, кожна з яких внесла свій вклад у створене ними просте товариство з метою отримання прибутку від сумісної діяльності внаслідок використання вкладів обох сторін, волевиявлення сторін було направлено саме на укладення договору простого товариства, що виключає удаваність даного правочину з метою приховування договору оренди.

З огляду на вищезазначені обставини, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2019 року відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Відмовляючи у застосуванні позовної давності до спірних правовідносин, господарський суд першої інстанції виходив з того, що про факт укладення спірного договору та додаткової угоди до нього РВ ФДМУ по Кіровоградській області, правонаступником якого є РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, стало відомо у грудні 2016 року із листа Фонду державного майна України (№ 10-16-24050 від 09.12.2016, а.с. 55), який надійшов 19.12.2016 з метою виконання п. 8 протоколу наради від 19.09.2016 під головуванням Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України від 25.08.2016 щодо ініціювання роботи по виявленню та наданню уповноваженими органами управління інформації стосовно державного майна, яке використовується суб`єктами господарювання без оформлення належним чином договорів оренди, серед яких згідно переліку є і ТОВ "Станція Придніпровська".

Оскільки, під час укладення спірного договору РВ ФДМУ по Кіровоградській області, правонаступником якого є РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, участі не приймало, згоди на їх укладення не надавало, контроль за діяльністю ДП "Укрриба", в тому числі й щодо виявлення фактів розпорядження державним майном, яке належить підприємству на праві господарського відання, РВ ФДМУ по Кіровоградській області не здійснює, оскільки вказане підприємство не входить до сфери управління вказаного органу, а прокуратурі Кіровоградської області стало відомо про зазначені у позові порушення інтересів держави під час опрацювання листа РВ ФДМУ по Кіровоградській області від 17.10.2018 № 340-24, суд дійшов висновку про те, що строк на звернення до суду із позовом не пропущено.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Положеннями статті 15 ЦК закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу), ЦК визначено як позовну давність (стаття 256 ЦК).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Тобто, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

У випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 5004/2115/11).

У даній справі, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави, прокурор зазначив про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді з огляду на незаконне використання державного майна шляхом вчинення оспорюваного правочину і невжиття позивачем заходів щодо припинення такого порушення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Статтею 5 Закону передбачені повноваження Фонду державного майна, згідно з якими Фонд проводить інвентаризацію, оцінку цілісних (єдиних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, що передаються в оренду Фондом державного майна України, а також нерухомого майна та майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), або виступає її замовником, укладає договори на проведення оцінки зазначеного майна та затверджує акти оцінки (висновки про вартість майна).

Методикою проведення інвентаризації об`єктів державної власності, затвердженої Постановою КМУ від 30.11.2005 року за № 1121 передбачений обов`язок Фонду проводити інвентаризацію державного майна один раз на рік.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір було укладено 22 червня 2006 року, а тому виконуючи свій обов`язок з управління державним майном, ФДМУ принаймні з 2007 року повинен бути обізнаний про існування оспорюваного договору, що свідчить про пропуск позовної давності при зверненні прокурором до суду в інтересах держави в особі Фонду державного майна, і поважності причин пропуску такого строку, позивачем не наведено.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що в даному випадку заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки у позові необхідно відмовити по суті спору, у зв`язку з відсутністю підстав для визнання недійсним договору простого товариства.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги судову практику, на яку посилається прокурор у своїх поясненнях, у тому числі на постанову Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 927/451/18, постанову ЦАГС у справі 912/13/19 від 28.10.2019 року, оскільки у даних справах визнавались недійсними як удавані правочини, договори зберігання державного майна, і які у порівнянні з договором простого товариства регулюються іншими нормами цивільного законодавства, мають іншу правову природу, інші ознаки, а тому не впливають на оцінку, надану судом у даній справі.

Таким чином, оскільки господарський суд Кіровоградської області дав неналежну правову оцінку обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, рішення у відповідності до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станція Придніпровська" задовольнити.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.04.2019 у справі № 912/14/19 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про визнання недійсним договору та додаткової угоди, зобов`язання повернути майно - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.11.2019року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя М.О.Дармін