РІШЕННЯ

18 листопада 2019 року Справа № 913/410/19

м. Харків Провадження № 18/913/410/19

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С.,розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовною заявою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», м. Лисичанськ Луганської області,

про стягнення 70768838,39 грн.

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув.

Обставини справи:Обставини справи: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» про стягнення 70768838,39 грн за договором постачання природного газу № 88/1617-ТЕ-20 від 03.10.2016 (далі - Договір), з яких: основний борг в сумі 46748075,78 грн, пеня в сумі 5653225,41 грн, 3% річних в сумі 3782855,37 грн та інфляційні втрати в сумі 14584681,83 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у листопаді - грудні 2016 року на виконання умов вказаного Договору він передав у власність відповідача природний газ за актами приймання-передачі на загальну суму 54664037,25 грн, за який відповідач розрахувався частково у сумі 7915961,47 грн, залишок боргу складає 46748075,78 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачем, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 5653225,41 грн за періоди, згідно наданого розрахунку.

Крім того, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані та заявлені до стягнення 3 % річних в сумі 3782855,37 грн та інфляційні втрати в сумі 173636,84 грн за періоди, згідно наданих розрахунків.

Ухвалою суду від 02.08.2019 відкрито провадження у справі № 913/410/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

09.08.2019 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позов №2286 від 06.08.2019, яким відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, зокрема, проти нарахування та стягнення суми пені, посилаючись на те, що на нарахування та стягнення пені Законом України від 13.01.2015 №85-VIII «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій. Вимоги щодо стягнення суми боргу, а також нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за прострочення платежів відповідач не оспорив.

04.06.2019 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 14.08.2019 № 14/4-23/13, в якій останній вважає доводи представника відповідача необґрунтованими та безпідставними, тому позов просить задовольнити в повному обсязі з огляду на таке.

На підтримку своєї позиції щодо застосування положень Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» до спірних правовідносин, посилається на постанову Верховного Суду України від 16.10.2018 №913/65/18, якою встановлена передчасність застосування норм вказаного закону до подібних правовідносин.

Крім того, позивач, посилаючись на норми ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», ст. 275 ГК України та п. 27 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», зазначає, що АТ «НАК «Нафтогаз України» не є «енергопостачальною компанією», а тому дія вказаного закону на спірні правовідносини не поширюється.

Ухвалою суду від 10.09.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 24.09.2019.

23.09.2019 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшли письмові пояснення від 23.05.2019 №б/н, в яких останній не погодився з позицією позивача та зазначив, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач - виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де у спірний період часу проводилася антитерористична операція, а тому вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 2 Закону №85-VIII щодо мораторію на стягнення пені.

Ухвалою від 24.09.2019 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 22.10.2019.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Луганської області від 23.10.2019 №220-р щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019 у зв`язку із тим, що суддя Корнієнко В.В. з 09.10.2019 повідомив про отримання листка непрацездатності, станом на 23.10.2019 продовжує хворіти, а строк розгляду справи № 913/410/19 спливає 23.10.2019, справу № 913/410/19 передано на розгляд судді Фонової О.С.

Ухвалою від 23.10.2019 прийнято справу № 913/410/19 до розгляду в новому складі суду за правилами загального позовного провадження та призначено повторний розгляд справи по суті на 11.11.2019 об 11 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 11.11.2019 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 18.11.2019 до 11 год. 30 хв.

15.11.2019 до відділу документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення від 12.11.2019 №3050, в яких останній повідомив, що згідно з розрахунку позивача відповідач здійснював оплату за спожитий природний газ за Договором з 01.10.2016 по 31.05.2019 на виконання постанови КМУ, яким затверджено Порядок розподілу коштів, що знаходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки від 18.06.2014 №217 (далі Порядок №217) у розмірі 915961,47 грн та постанови КМУ №256 від 04.03.2002, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок №256) у розмірі 7000000,00 грн.

Відповідач зазначив, що на виконання вимог ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» КП «Лисичанськтепломережа» відкриті в АТ «Державний ощадний банк України» поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожиту теплову енергію або комунальні послуги від всіх категорій споживачів.Так, 22.01.2015 між ПАТ Державний ощадний банк України, як Банком та КП «Лисичанськтепломережа», як Клієнтом, було укладено договір банківського рахунку №194 (у національній валюті). З огляду на вказане, всі кошти, що сплачуються споживачами КП «Лисичанськтепломережа» надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання та розподіляються уповноваженим банком (ПАТ Державний ощадний банк України) щодня до 12 години згідно з визначеними нормативами.

Відповідач зазначив, що КП «Лисичанськтепломережа» було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 N 256, за рахунок коштів Державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку на підставі платіжного доручення №23 від 21.12.2018 у розмірі 700 000,00грн.

Відтак, з огляду на те, що КП «Лисичанськтепломережа» було сплачено НАК «Нафтогаз України» за поставлений природний газ у листопаді 2016р з дотриманням порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 о. N 256 га постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, у розмірі 7 915 961,47грн, КП «Лисичанськтепломережа» не було порушено свої зобов`язання перед НАК «Нафтогаз України» по оплаті спожитого природного газу на суму 7 915 961,47гре, що виключає можливість стягнення з КП «Лисичанськтепломережа» інфляційних втрат у розмірі 4 470 044,85гпн та 3% пічних у розмірі 1 189 820,05грн, нарахованих за зобов`язаннями листопада 2016п„ оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлює обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних виключно у разі порушення боржником грошового зобов`язання перед кредитором. Відсутність порушення грошового зобов`язання унеможливлює застосування до нього положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Сторони в судове засідання 18.11.2019 не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд встановив таке.

Обставинами, які входять у предмет доказування, судом визнані:

- укладення договору про постачання природного газу №88/1617-ТЕ-20 від 03.10.2016;

- виконання позивачем зобов`язання щодо поставки відповідачу у листопаді-грудні 2016 року природного газу на загальну суму 54664037,25грн;

- простроченням виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати поставленого газу;

- здійснення оплати відповідачем на підставі постанови КМУ №256 від 04.03.2002 про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі постанова КМУ №256);

- наявність у відповідача статусу підприємства - виконавця/виробника житлово-комунальних послуг, що надає такі послуги у районі проведення антитерористичної операції;

- наявність у позивача статусу енергопостачаючої компанії;

Вказані обставини підтверджуються наступним.

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як Постачальником (позивач у справі) та Комунальним підприємством «Лисичанськтепломережа», як Споживачем (відповідач у справі) був укладений договір постачання природного газу №88/1617-ТЕ-20 від 03.10.2016(далі Договір), який укладений з протоколом розбіжностей до договору від 10.10.2016.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2016 2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено що, природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У розділі 2 Договору сторони визначили кількість та фізико-хімічні показники газу.

За умовами п. 2.1 Договору, Постачальник передає Споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ в обсязі 25113,7тис.куб.м.

Як зазначено у п. 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У пункті 3.5 Договору сторони визначили, що Споживач зобов`язується подати не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, Постачальнику:

- завірену копію акту про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між Споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи), Разом з копією такого акта Споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим Договором);

- підписані Споживачем два примірника акта приймання передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу, згідно з цим Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає Споживу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання Постачальником акта приймання-передачі природного газу Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.6 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м газу за цим Договором на дату його укладання становить всього з ПДВ 5930,40 грн.

Згідно з п. 6.1. Договору (в редакції протоколу розбіжностей), оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п. 8.2. Договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно з п.6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені, інфляційних витрат, 3 % річних не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведені Споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Згідно з п. 8.3 Договору (в редакції протоколу розбіжностей)сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє Споживача від обов`язку сплатити на користь Постачальника платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

У пункті 10.3 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) сторони визначили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Строк дії договору встановлено у розділі 12 Договору з 01.10.2016, який діє в частині реалізації газу до 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Між сторонами за Договором підписано Додаткова угода № 1 від 28.10.2016, згідно з якою сторони внесли зміни до п. 2.1 Договору та домовилися, що Постачальник передає Споживачу в період з 01.10.2016 по 31.03.2016 (включно) природний газ обсягом до 25113,7 тис.куб.м.

Згідно з Додатковою угодою № 2 від 23.01.2017 сторони домовилися доповнити або викласти в іншій редакції, зокрема, такі пункти Договору:

- доповнити розділ 1 «Предмет договору» після пункту 1.2 пунктом 1.3 в наступній редакції: « 1.3 Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього Договору, споживач визначає самостійно»;

- вважати 1.3 розділу 1 «Предмет договору» відповідно пунктом 1.4 цього Договору».

На виконання своїх зобов`язань за Договором позивач поставив відповідачу у листопаді-грудні 2016 року природний газ на загальну суму 54664037,25 грн, що підтверджується наступними актами прийому передачі природного газу (а.с.38-39):

- акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 у обсязі 3505,826тис.куб.м. за листопад 2016 року на суму 20790950,51 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 у обсязі 5711,711тис.куб.м. за грудень 2016 року на суму 33873086,74 грн.

Вказані акти підписані сторонами без зауважень та скріплені їх печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, відшкодування заборгованості здійснювалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», фінансування було проведено 21.12.2018 на загальну суму 7000000,00грн.

Інша частина заборгованості на загальну суму915961,47грн була частково погашена відповідачем, шляхом перерахування коштів з розподільчого рахунку, що підтверджується даними виписки з рахунку позивача, довідки про операції на підприємстві(а.с.40-44).

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач послався на те, що оплату за переданий природний газ відповідач здійснив частково, сплатив за листопад-грудень 2016 року суму7915961,47 грн, чим порушив умови п. 6.1 Договору, у зв`язку з чим заборгованість складає 46748075,78 грн за переданий природний газ у листопаді-грудні 2016 року, за стягненням якої позивач звернувся до суду.

У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачем, на підставі п. 8.2 Договору, позивач нарахував та пред`явив до стягнення пеню в сумі 5653225,41грн за періоди, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.13-19).

Так, за порушення терміну сплати за зобов`язаннями листопада 2016 року нарахована пеня у сумі 2125784,21 грн за період з 27.12.2016 по 26.06.2017.

За порушення терміну сплати за зобов`язаннями грудня 2016 року нарахована пеня у сумі 3527441,20 грн за період з 26.01.2017 по 25.07.2017.

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України, позивачем нараховані та пред`явлені до стягнення 3 % річних в сумі 3782855,37грн та інфляційні втрати в сумі 14584681,83грн за періоди, згідно наданих позивачем розрахунків (а.с.13-19).

Так, за порушення терміну сплати за зобов`язаннями листопада 2016 року (з урахуванням оплат) нараховані 3 % річних у сумі 1371834,04 грн за період з 27.12.2016 по 10.06.2019.

За порушення терміну сплати за зобов`язаннями грудня 2016 року (з урахуванням оплат) нараховані 3 % річних у сумі 2411021,33 грн за період з 26.01.2017 по 10.06.2019.

Також, у зв`язку з порушенням терміну сплати за зобов`язаннями листопада 2016 року (з урахуванням оплат) позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 5210725,03 грн за період січень 2017 року квітень 2019 року.

За порушення терміну сплати за зобов`язаннями грудня 2016 року (з урахуванням оплат) позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 9373956,80 грн за період лютий 2017 року квітень 2019 року.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується в повному обсязі з підстав викладених вище.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про таке.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами Договору позивач передав у власність відповідачу у листопаді-грудні 2016 року природний газ на суму 54664037,25 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 30.11.2016, 31.12.2016 (а.с.38,39).

У п. 6.1. Договору (в редакції протоколу розбіжностей) сторони визначили, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Отже, відповідач свої зобов`язання щодо повної оплати отриманого природного газу виконав частково в сумі 7915961,47грн. Залишилась несплаченою заборгованість за використаний природний газ частково у листопаді 2016 року та повністю у грудні 2016 року, яка складає 46748075,78 грн, підтверджується належними доказами, є обґрунтованою, такою, що не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню в повному обсязі.

Крім того, оплату за поставлений газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови п. 6.1 Договору.

У зв`язку з порушенням строків з оплати отриманого газу у листопаді-грудні 2016 року позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 5653225,41грн за періоди, згідно наданого до матеріалів справи розрахунку (а.с.13-19).

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність за невиконання грошових зобов`язань передбачена сторонами у пункті 8.2. Договору, у вигляді пені в розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Водночас, суд звертає увагу, що 13.01.2015 було прийнято Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VIІІ (далі Закон №85-VIII), який був опублікований в газеті Голос України 06.02.2015 №21 та набув чинності з 07.02.2015.

Статтею 1 Закону №85-VIII визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із ст. 2 Закону №85-VIII встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Отже, з урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства, позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону №85-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №913/66/18 від 18.01.2019, тому посилання позивача на більш пізню позицію Верховного Суду судом до уваги не беруться.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону №85-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (пункт 1 частини першої статті 13 вказаного Закону в зазначеній редакції).

Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача, є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.

Як вказувалось, за умовами п. 1.2 Договору, природний газ, який постачався за Договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Тобто, Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Лисичанськ Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, тому для відповідача мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до її завершення.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, нарахування позивачем пені у сумі 5653225,41 грн за зобов`язаннями листопада-грудня 2016 року є безпідставним на даний час, з огляду на наявність мораторію на такі нарахування, а тому у стягненні пені слід відмовити.

Позивач також просить стягнути 3% річних у сумі 3782855,37 грн та інфляційні втрати в сумі 14584681,83 грн нараховані на зобов`язання листопада-грудня 2016 року за періоди, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.13-19).

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін, враховує положення ст.7 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується, зокрема ПАТ НАК «Нафтогаз України». Наведене регулювання визначалось постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», яка втратила чинність 01.01.2018.

Оцінюючи умови Договору, в редакції протоколу розбіжностей, оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

В той же час, сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з розрахунку позивача, останній також нараховує заявлені до стягнення суми й на заборгованість, яка була погашена на виконання постанови Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», із відповідними змінами (далі - Порядок).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 запроваджено новий механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню.

Так, затверджений Порядок визначає, зокрема,відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання).

Відповідно до абз. 1 п. 81 Порядку кошти на оплату пільг і субсидій за природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, теплопостачання, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на постачання природного газу, отримані кошти спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (втому числі ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), на оплату послуг з розподілу та транспортування природного газу операторам газорозподільної системи та оператору газотранспортної системи.

Відповідно до абз. 21 п. 81 Порядку для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах Казначейства, крім суб`єктів господарювання, які постачають теплову енергію, вироблену з альтернативних видів палива, та підприємств - постачальників (виробників) альтернативних видів палива, яким кошти спрямовуються на поточні рахунки, відкриті в банківських установах.

Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків (абз. 22 п. 81 Порядку).

Згідно з абз.24 п.81 Порядку учасники розрахунків щомісяця до 15 числа місяця, що настає за звітним періодом або наступного робочого дня у разі, коли 15 число припадає на вихідний день, подають інформацію про проведені розрахунки органам Казначейства за формою, встановленою Мінфіном, для її узагальнення та надання до 20 числа Казначейству.

Відповідно доабз. 25 п. 81 Порядку усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі «Призначення платежу» платіжних доручень додатково зазначають «постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256» та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок.

Отже, слід враховувати, що постановою Кабінету Міністрів України №256 фактично визначено інший порядок розрахунків за поставлений природний газ, ніж передбачений сторонами в Договорі.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому положення норм наведених постанов Кабінету Міністрів України є обов`язковим для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту. Відтак, строки та порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ визначаються саме нормами наведеної постанови.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому вказаними постановами, за рахунок коштів Державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку.

Відповідачем було додержано вимог наведених постановою Кабінету Міністрів України №256 щодо порядку проведення розрахунків, зокрема, зазначене відображено в наведеному позивачем розрахунку сум, що підлягають до стягнення (а.с.13-19).

Судом встановлено, що відшкодування заборгованості здійснювалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256, фінансування було проведено 21.12.2018 на загальну суму 7000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 21.12.2018 №23.

Враховуючи викладене, суд зазначає про помилковість включення до боргу, на який здійснено нарахування 3% та інфляційних втрат, сум, сплачених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок 3% річних, здійснений за допомогою інформаційно-правової бази «Законодавство», враховуючи умови укладеного між сторонами договору, положень постанови Кабінету Міністрів України №256, із правильним визначенням бази для нарахування за кожним зобов`язанням, враховуючи обсяг профінансованих сум відображений самим позивачем в розрахунку, а також здійснені відповідачем часткові оплати.

Так, за перерахунком суду за порушення терміну сплати за зобов`язаннями листопада 2016 року сума 3 % річних за період з 27.12.2016 по 10.06.2019 складає 950035,51 грн.

За порушення терміну сплати за зобов`язаннями грудня 2016 року позивачем правильно нараховані 3 % річних у сумі 2411021,33 грн за період з 26.01.2017 по 10.06.2019.

За розрахунком суду, обґрунтовано заявлена до стягнення сума 3% річних за зобов`язаннями листопада-грудня 2016 року складає3361059,84 грн. В іншій частині вимог слід відмовити.

З огляду на невірне визначення в розрахунку інфляційних втрат бази для їх нарахування у зв`язку із включенням в суму боргу суми оплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 256, суд вважає за необхідне здійснити правильний розрахунок інфляційних, зроблений за допомогою інформаційно-правової програми «Законодавство» (із правильним визначенням бази для нарахування та суми, що існувала на кінець місяця).

У зв`язку з порушенням терміну сплати за зобов`язаннями листопада 2016 року(з урахуванням оплат на виконання постанови Кабінету Міністрів України №256) інфляційні втрати за період з січня 2017 року по квітень 2019 року складають 3688836,77грн.

За порушення терміну сплати за зобов`язаннями грудня 2016 року позивачем правильно нараховані інфляційні втрати в сумі 9373956,80 грн за період з лютого 2017 року по квітень 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача обґрунтовано підлягають стягненню інфляційні втрати, нараховані за зобов`язаннями листопада-грудня 2016 року на загальну суму13062293,57грн. В іншій частині вимог слід відмовити.

З огляду на вказані обставини, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 46748075,78 грн, 3% річних в сумі 3361059,84 грн та інфляційні втрати в сумі 13062293,57 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 232, 233, 238, ч. 1 ст. 239, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», вул. Тепла, 17, м. Лисичанськ Луганської області, 93113, ідентифікаційний код 13401321, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»,вул. Б.Хмельницького, буд.6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720, основний борг в сумі 46748075,78 грн, 3% річних у сумі 3361059,84 грн, інфляційні втрати у сумі 13062293,57 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 600169,67 грн.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 28.11.2019.

Суддя О.С. Фонова