ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2137/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року, м. Одеса, суддя Рога Н.В., повний текст рішення складено 25.09.2019 року

у справі № 916/2137/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса

до відповідача Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса

про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У липні 2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 262 894 грн. 45 коп., пеню у розмірі 37 716 грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 1 058 грн. 85 коп. та інфляційні нарахування у розмірі 253 грн. 04 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч укладеного між сторонами публічного Договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах обраної комерційної пропозиції постачальника від 10.12.2018 року № 3-ПВЦ, відповідач здійснив лише часткову оплату спожитої активної електричної енергії за квітень-червень 2019 року, чим порушив п. 4 Комерційної пропозиції № 3ПВЦ, в зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором, а також пеню, інфляційні нарахування та 3 % річних.

Під час розгляду справи, позивач неодноразово звертався до місцевого господарського суду із заявами про зменшення позовних вимог, якими просив суд зменшити розмір позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса в частині суми основного боргу, які мотивовані частковим погашенням заборгованості відповідачем, зокрема:

- 27.08.2019 року до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса просило суд стягнути з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 197 894 грн. 45 коп., 31 716 грн. 65 коп. - пені, 1 058 грн. 85 коп. 3 % річних, 253 грн. 04 коп. - інфляційних втрат.

- 24.09.2019 року до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса просило суд стягнути з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 110894 грн. 45 коп., 31 716 грн. 65 коп. - пені, 1 058 грн. 85 коп. 3% річних, 253 грн. 04 коп. - інфляційних втрат.

24.09.2019 року до Господарського суду Одеської області від Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м.Одеса надійшло клопотання про зменшення штрафних санкцій, в якому відповідач просив суд визначити суму штрафних санкцій, що підлягає стягненню з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса до 3 171 грн. 66 коп.

Клопотання обґрунтоване тим, що заявлений позивачем у позовній заяві розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за Договором, який складає 31 617 грн. 65 коп. є надмірним та таким, що підлягає зменшенню господарським судом, оскільки відповідач є державним підприємством, яке здійснює господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених, які працевлаштовані на підприємстві з метою соціальної адаптації засуджених у суспільстві та наразі має тяжке фінансове становище і значну кількість зобов`язань перед третіми особами. Як зазначив відповідач, зменшення розміру штрафних санкцій дасть останньому можливість сприяти покращенню умов праці засуджених, а також своєчасно здійснювати оплату за газ, електроенергію та тепло.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2019 року у справі №916/2137/19 (суддя Рога Н.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 110 894 грн. 45 коп., пеню у розмірі 15 858 грн. 33 коп., 3 % річних у розмірі 1 058 грн. 85 коп., інфляційні втрати у розмірі 253 грн. 04 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 920 грн. 97 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса в частині стягнення з відповідача основного боргу, з урахуванням часткового погашення заборгованості під час розгляду справи, а також інфляційних втрат та 3 % річних. Разом з тим, задовольняючи клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, місцевий господарський суд взяв до уваги статус відповідача, який є державним підприємством, майно якого є державною власністю та закріплено за ним на праві господарського відання, а також те, що Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса є специфічним підприємством, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України, при цьому відповідачем вчинялись дії, направлені на погашення наявної перед позивачем заборгованості, в зв`язку з чим дійшов висновку про зменшення заявленої до стягнення суми пені до 15 858 грн. 33 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі №916/2137/19 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 15 858 грн. 33 коп. скасувати та прийняти у цій частині нове рішення про стягнення з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса пені у розмірі 31 716 грн. 65 коп.; рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі № 916/2137/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 1 920 грн. 97 коп. витрати по сплаті судового збору скасувати частково та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса витрат по сплаті судового збору у сумі 2 158 грн. 85 коп.; в іншій частині рішення залишити без змін; а також відшкодувати скаржнику за рахунок відповідача витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення нарахованої відповідачу пені до 15 858 грн. 33 коп. за Договором про постачання електричної енергії споживачу на умовах обраної комерційної пропозиції постачальника від 10.12.2018 року № 3-ПВЦ, оскільки обмежився лише тим, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про ймовірність збитків позивача у зв`язку з неправомірними діями відповідача щодо несвоєчасної оплати саме за даним договором та позивачем не надано до суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідачем або погіршення матеріального стану підприємства.

Крім того, скаржник вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що підлягає частковому скасуванню, оскільки судом не прийнято до уваги ту обставину, що на момент звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію складала 295 922 грн. 99 коп., при цьому до стягнення було заявлено лише 31 716 грн. 65 коп., тобто заявлена сума не є надмірно великою порівняно із збитками та є цілком співрозмірною.

Також, посилаючись на п. 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 року № 01-8/211, скаржник зазначає, що приписи ст. 233 Господарського кодексу не можуть застосовуватись у випадку, якщо відсутні підстави вважати, що кредитор незаконно збагачується за рахунок боржника.

При цьому, господарський суд при зменшенні розміру пені, яка підлягає до стягнення, з власної ініціативи, повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин його неналежного виконання або невиконання взагалі, значності прострочення, наслідків порушення тощо. Проте, на думку скаржника, вищевказані обставини судом першої інстанції встановлені не були, докази виняткового випадку в матеріалах справи відсутні.

До того ж, скаржник посилається на те, що приймаючи рішення про зменшення розміру пені у справі, де відповідач займає пасивну процесуальну позицію та не заявляє про свій важкий майновий стан чи наявність інших виняткових обставин для зменшення пені, суд порушує принцип рівності учасників справи.

На думку скаржника, саме лише посилання відповідача на те, що останній є державним підприємством Міністерства юстиції України, розмір пені є значним та його фінансове становище є катастрофічним, не свідчить про дійсну наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення судом першої інстанції пені до 15858грн. 33 коп.

В апеляційній скарзі скаржник також зазначив, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, в порушення ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, врахував лише майновий стан відповідача, натомість, фінансового становища позивача не врахував, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса станом на 23.08.2019 року має заборгованість перед Державним підприємством «Енергоринок» в розмірі 911 587 638 грн. 80 коп., та нарахованої пені за Договором купівлі-продажу електроенергії від 26.12.2018 року № 16140/01, укладеного між Державним підприємством «Енергоринок» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса у розмірі 2 419 629 грн. 89 коп., в зв`язку з чим позивач несе збитки, розмір яких дорівнює вартості неоплаченої споживачем електричної енергії.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 року у справі №916/2137/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі №916/2137/19, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

28.10.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі № 916/2137/19 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

У відзиві відповідач зазначає, що судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, було правомірно встановлено статус відповідача як державного підприємства, майно якого є державною власністю та закріплено за ним на праві господарського відання, яке на даний час знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, спричиненому заборгованістю за опалювальний сезон 2018-2019 роки у розмірі 3 476 889 грн. 37 коп. та заборгованістю перед Державною установою «Одеська виправна колонія № 14» за працевикористання спецконтингенту, яка призвела до неможливості розрахуватись за спожитий природний газ з постачальником та електричну енергію з позивачем, що в свою чергу слугувало підставою для зменшення розміру стягуваної пені за невиконання відповідачем зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії споживачу на умовах обраної комерційної пропозиції постачальника від 10.12.2018 року №3-ПВЦ.

Також відповідач зазначає, що позивачем не було надано доказів понесення будь-яких збитків, а також відсутні докази, які б свідчили про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності саме від дій відповідача, а тому рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі № 916/2137/19 є законним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі № 916/2137/19 є правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

10.12.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м. Одеса уклали публічний Договір про постачання електричної енергії споживачу шляхом підписання споживачем заяви-приєднання до Договору на умовах обраної комерційної пропозиції постачальника № 3-ВПЦ, що підтверджується наявною в матеріалах справи комерційною пропозицією № 3-ВПЦ (а.с. 50-51), фактом споживання електричної енергії та частковою оплатою виставлених рахунків за спожиту електричну енергію.

Відповідно до п. 1.2. публічного Договору про постачання електричної енергії (а.с. 52-58), його умови розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 року № 312 та є однаковими для всіх споживачів.

Пунктом 2.1. вказаного договору передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього, а Споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 5.2. Договору, спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.

Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до Споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (п. 5.4. Договору)

Пунктами 5.5., 5.7. Договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної в комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Відповідно до п. 5.8. Договору у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені, інформація про яку міститься у комерційній пропозиції додатку № 2 до даного Договору.

Додатком № 2 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 10.12.2018 року № 01-6523 ПВЦ визначено Комерційну пропозицію № 3- ПВЦ, укладену між Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» (№ 14), м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія», м. Одеса, п. 2.1. якої визначено, що Споживач здійснює оплату за електроенергію до початку розрахункового періоду, що передує розрахунковому, попереднім платежем 100 % вартості договірної величини споживання електричної енергії згідно із додатком до Договору.

Пунктом 4 Комерційної пропозиції № 3-ПВЦ передбачено, що споживач здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунку, грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ТОВ «ООЕК», але не пізніше ніж до 10 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Згідно із п. 6 Комерційної пропозиції, у разі несвоєчасної оплати обумовлених Договором платежів, Постачальник електричної енергії проводить Споживачу нарахування за весь час прострочення: пені у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення, від суми боргу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування; 3 % річних від простроченої суми. При цьому, сума боргу повинна бути сплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Крім цього, п. 10 Комерційної пропозиції № 3-ПВЦ визначено, що Договір про постачання електричної енергії споживачу набирає чинності з дати підписання Споживачем заяви приєднання до договору і укладається на строк до 31 грудня 2019 року, а в частині розрахунків, договір діє до повного їх виконання. Договір вважається продовженим кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія», м. Одеса на виконання договірних зобов`язань перед Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» (№ 14), м. Одеса:

- у квітні 2019 року поставив Споживачу, а Споживач прийняв 75384 кВт год. електроенергії на загальну суму 157 771 грн. 79 коп., що підтверджується Актом прийняття-передавання товарної продукції від 30.04.2019 року, засвідченого підписами уповноважених осіб як з боку Постачальника, так і з боку Споживача (а.с. 68);

- у травні 2019 року поставив Споживачу, а Споживач прийняв 62907 кВт год. електроенергії на загальну суму 128 775 грн. 66 коп., що підтверджується Актом прийняття-передавання товарної продукції від 31.05.2019 року, засвідченого підписами уповноважених осіб як з боку Постачальника, так і з боку Споживача (а.с. 69).

На підставі вищезазначених даних, Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія», м. Одеса було виписано відповідачу та отримано представником останнього рахунки за спожиту електричну енергію у січні-березні 2019 р., а саме: від 25.04.2019 року № 1-6523/1; від 27.05.2019 року №1-6523/1; від 25.06.2019 р оку № 1-6523/1.

За період з травня по липень 2019 року, як вбачається з виписок по банківському рахунку, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія», м. Одеса отримало від споживача - Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» (№ 14), м. Одеса кошти за зобов`язаннями за Договором, а саме: 10.05.2019 року 15000 грн., 14.05.2019 року 18000 грн., 29.05.2019 року 9000 грн., 14.06.2019 року 10000 грн., 19.06.2019 року 3000 грн., 27.06.2019 року 15000 грн., 18.07.2019 року 10000 грн., 26.07.2019 року 65000 грн., 03.09.2019 року 22000 грн., 05.09.2019 року 5000 грн., 11.09.2019 року 20000 грн., 13.09.2019 року 30000 грн., 17.09.2019 року 10000 грн.

Судом першої інстанції встановлено, та сторонами по справі не заперечується, що станом на 23.09.2019 року відповідачем, всупереч вимогам укладеного між сторонами договору, частково було оплачені рахунки за спожиту в вищезазначений період електроенергію, залишок основного боргу за спожиту електроенергію станом на 23.09.2019 року складає 110 894 грн. 45 коп., що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом про стягнення суми основної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Скаржником рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині зменшення нарахованої позивачем до стягнення пені до 15 858 грн. 33 коп. за клопотанням відповідача, з огляду на що, рішення суду переглядається лише в межах зазначених доводів та вимог, а обставини правомірності стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електричну енергію у розмірі 110 894 грн. 45 коп., а також нарахованих позивачем 31 716 грн. 65 коп. пені, 1 058 грн. 85 коп. 3% річних, 253 грн. 04 коп. - інфляційних втрат колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не перевіряється.

Що стосується задоволення судом першої інстанції клопотання Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України», м.Одеса про зменшення штрафних санкцій та відповідно зменшення нарахованої позивачем до стягнення суми пені до 15 858 грн. 33 коп., судова колегія зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У розумінні ст. 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас, у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судовою колегією перевірено, що відповідач на підставі ст. 233 Господарського кодексу України звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених позивачем до стягнення, а саме: просив зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 3 171 грн. 66 коп. (тобто на 90 %). В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався, зокрема, на те, що відповідач, є державним підприємством, яке здійснює господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених, які працевлаштовані на підприємстві з метою соціальної адаптації засуджених у суспільстві та наразі має тяжке фінансове становище та значну кількість зобов`язань перед третіми особами. Як зазначив відповідач, зменшення розміру штрафних санкцій дасть останньому можливість сприяти покращенню умов праці засуджених, а також своєчасно здійснювати оплату за газ, електроенергію та тепло.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Аналіз приписів ст. 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 с. 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року у справі № 916/553/19, від 22.11.2019 року у справі № 922/937/19).

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу за Договором (в ході розгляду справи відповідачем вчинялися дії, направлені на погашення наявної перед позивачем заборгованості), встановивши обставини щодо того, що відповідач є державним підприємством, майно якого є державною власністю та закріплено за ним на праві господарського відання, а також те, що відповідач є специфічним підприємством, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та було створено з метою залучення осуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, до суспільної корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання - визнав зазначені обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення належної до стягнення суми пені до 15 858 грн. 33 коп., тобто, лише на 50 %, а не на 90 %, як того просив відповідач.

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені є такими, що не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки судом у вирішенні цього питання було досліджено ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленої електричної енергії.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції в порушення ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України не взяв до уваги фінансовий стан позивача, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зазначених скаржником в апеляційні скарзі обставин та факту існування понесених позивачем збитків, через несвоєчасність сплати відповідачем коштів по виставленим рахункам.

Судова колегія також не бере до уваги твердження скаржника про те, що нараховані Постачальником штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором, позаяк таке твердження суперечить ст. 233 Господарського кодексу України, за змістом якої передумовою зменшення судом розміру неустойки визначено велика надмірність належних до сплати штрафних санкцій порівняно зі збитками кредитора, а не з обсягом невиконаного зобов`язання (основного боргу) за договором.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що наявні правові підстави для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідачем зобов`язання за Договором щодо сплати заборгованості за поставлену активну електричну енергію виконуються періодично, відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, фінансується за рахунок державного бюджету України, період прострочення відповідачем оплати за отриману активну електричну енергію є незначним, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що задоволення судом першої інстанції клопотання про зменшення розміру пені є суб`єктивним правом суду при оцінці наданих доказів, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, і з урахуванням наявності у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтоване, не може бути самостійною підставою для скасування рішення суду в цій частині.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На думку колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, Господарський суд Одеської області в оскаржуваному рішенні у достатній мірі виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимо частково, при цьому доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі № 916/2137/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі № 916/2137/19 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі № 916/2137/19 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош