ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.19 Справа № 917/1135/19

за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800

до 1. Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)», 39433, Полтавська область, Машівський район, с. Кустолово-Суходілка, вул. Лісна, буд. 1/2

2. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення солідарно 489 768,85 грн.

Суддя: Мацко О.С.

Секретар судового засідання: Дяченко Д.Б.

Представники:

від позивача: відсутні;

від відповідача 1: відсутні;

від відповідача 2: відсутні.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» та ОСОБА_1 про стягнення солідарно 489 768,85 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 18.10.2012 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.08.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

10.10.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2019р.; протокольною ухвалою від 05.11.2019р. оголошено перерву у засіданні до 19.11.2019р. до 09-30 год., про що сторони повідомлені шляхом направлення копії ухвали від 05.11.2019р.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» порушило умови укладеного кредитного договору від 18.10.2012 року, не повернуло позивачу кредитні кошти у передбачений договором термін.

Крім того, позивачем заявлена позовна вимога до поручителя - фізичної особи ОСОБА_1 , який уклав договір поруки №365 від 28.04.2015 року в забезпечення виконання зобов`язання Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» за кредитним договором б/н від 18.10.2012 р.

Відповідач 1 - Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» - у відзиві № 534 від 13.09.2019 р. (вх. № 9908 від 17.09.2019 р.) визнав заявлену позивачем суму заборгованості за кредитним договором б/н від 18.10.2012 р.

Відповідач 2 - ОСОБА_1 - у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи (поштові повідомлення з відмітками про вручення відповідачу 2 копій процесуальних документів у справі містяться в матеріалах справи), брав участь у підготовчому засіданні 10.10.2019р. та усно повідомив, що не має обгрунтованих заперечень проти позову.

У судове засідання 19.11.2019р. сторони не з"явилися. Від позивача на адресу суду надійшло клопотання від 18.11.2019р. про розгляд справи за відсутності представника (без ЕЦП). Крім того, клопотанням від 19.11.2019р. позивач повідомив суд про часткову сплату заборгованості у розмірі 276 898,22 грн., у зв"язку з чим залишок заборговаості становить 212 870,63 грн. (надані відповідні розрахунки). Клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника судом задовольняється. Відповідачі причин неявки у засідання 19.11.2019р. не повідомили, про час та місце проведення засідання повідомлені належним чином (поштові повідомлення про вручення ухвали від 06.11.2019р. віповідачу 1 та відповідачу 2 - у матер.справи).

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представників сторін, належних чином повідомлених про час та місце судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

18.10.2012 року Підприємством Машівської виправної колонії № 9 (у зв`язку зі змінами до статутних документів на даний час - Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)») було підписано заяву про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 23).

У заяві зазначено, що відповідач 1 приєднався і зобов`язався виконувати умови, викладені і Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Згідно з довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів по вказаному рахунку (а.с. 34) відповідач 1 отримав кредит у розмірі 500 000,00 грн.

В забезпечення зобов`язання за кредитним договором б/н від 18.10.2012 року, між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (у зв`язку зі змінами до статутних документів на даний час - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 укладено договір поруки №365 від 28.04.2015 року (а.с. 53-54), предметом якого є надання поруки Відповідачем 2 (Поручителем) перед Кредитором (Позивачем) за виконання Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» (Боржником) зобов`язань за угодами приєднання до:

1.1.1 розділу 3.2.8 "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг, далі - Угода 1, по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.2. Угоди 1 - 30% річних; за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.3. Угоди 1 - 60% річних; б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17 Угоди 1 в розмірі 3% від суми перерахувань; в) винагороди за використання ліміту відповідно до п. 3.2.1.4.4. Угоди 1 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць; г) кредиту в розмірі 200 000,00 грн.

1.1.2 розділу 3.2.2 "Кредит за послугою «гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг», далі - Угода 2, по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно п. 3.2.2.2. Угоди 2 - 36% річних; за період користування кредитом у разі прострочки згідно п. 3.2.2.2. Угоди 2 - 56% річних; б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені в Угоді 2; г) кредиту в розмірі 200 000,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідач 1 не повернув кредитні кошти у розмірі, визначеному договором від 18.10.2012 р., позивач просить стягнути солідарно з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» та ОСОБА_1 489 768,85 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором.

Перелік доказів, якими позивач обгрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: заява про відкриття поточного рахунку 18.10.2012 р., довідка про розміри встановлених кредитних лімітів по рахунку № НОМЕР_1 , виписки по рахунку Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)», договір поруки № POR365 від 28.04.2015 р. та ін. Відповідачі доказів на спростування позовних вимог не надали; відповідач-1 у відзиві на позов визнає існування заборгованості, вказує на часткову її сплату у сумі 200 000,00 грн. та просить зменшити пеню на 90%, проте в межах даної справи позовні вимоги про стягнення пені взагалі не заявлені.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

За змістом ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлене договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

18.10.2012 року Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» підписало заяву про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 .

Таким чином, 18.10.2012 року між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено кредитний договір, який складається з умов, визначених у вищевказаній заяві.

Водночас, обґрунтовуючи свої вимоги в даній справі, позивач посилається на те, що ДП «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» підписанням зазначеної заяви приєдналося до Умов та правил надання банківських послуг, що разом із заявою складають кредитний договір, який за своєю правовою природою є договором приєднання.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач 1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про відкриття поточного рахунку, а також те, що вказаний документ на момент отримання Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» кредитних коштів містив умови, на які посилається позивач.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ДП «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» кредитного договору.

Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки останній не є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу, для виникнення у позивача та відповідача-1 взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем свого обов`язку за договором щодо надання позичальнику (відповідачу-1) 500 000,00 грн. кредитних коштів в межах кредитного ліміту, внаслідок чого у ДП «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» виник обов`язок повернути кредит.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач 1 свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 18.10.2012 р. виконав не в повному обсязі, що підтверджується виписками по рахунку Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)». Так, на момент звернення позивача до суду (згідно з штемпелем на конверті, у якому надійшла позовна заява - 03.07.2019р.) Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» не повернуло позивачу 489 768,85 грн. заборгованості за наданим кредитом. Дана обставина відповідачем не спростована.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 08.07.2019 р., 16.08.2019 р., 01.10.2019 р. та 31.10.2019 р. відповідачем 1 було здійснено оплату на користь позивача частини заявленої до стягнення основної заборгованості за договором б/н від 18.10.2012 р. в сумі 276 898,22 грн. (згідно з випискою по рахунку відповідача 1 за період з 10.06.2019 р. по 19.11.2019 р.), що підтверджується і відповідним клопотанням позивача від 19.11.2019р.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, наявні підстави для закриття провадження в даній справі в частині стягнення з відповідачів основної заборгованості за кредитним договором б/н від 18.10.2012 р. в розмірі 276 898,22 грн.

Доказів сплати залишку основної заборгованості за кредитним договором б/н від 18.10.2012 року у сумі 212 870, 63 грн. суду не надано.

Як зазначалось вище, між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № POR365, предметом якого є надання поруки відповідачем 2 за виконання зобов`язань позичальником, які випливають з Кредитного договору.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Пунктами 1.1.1, 1.1.2 договору поруки встановлено, що якщо під час виконання Угоди 1 та Угоди 2 зобов`язання Боржника, що забезпечені цим Договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодами в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою1 в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків; поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Згідно п.4.1 договору поруки, порука припиняється через 15 років після укладення цього договору. Наразі судом встановлено, що порука є чинною.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення в солідарному порядку з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)», як боржника за кредитним договором б/н від 18.10.2012 року та ОСОБА_1 , як поручителя за виконання боржником зобов`язань за зазначеним кредитним договором, 212 870,63 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 18.10.2012 р.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). Як зазначалося вище, відповідачами не подано жодних доказів на спростування позовних вимог, контррозрахунку стягуваної суми; відповідачем тільки повідомлено про сплату 200 000,00 грн. боргу, що відображено у розрахунку позивача та враховано судом при прийнятті рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково в залежності від результатів вирішення спору.

Оскільки відповідач сплатив частину суми заборгованості в розмірі 276 898,22 грн. після звернення позивача до суду із даним позовом (конверт з відміткою відділення зв`язку про відправлення позовної заяви 03.07.2019 року міститься в матеріалах справи), на відповідачів покладається судовий збір в повному обсязі.

Також відповідно до абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи викладене, судові витрати за розгляд даної справи підлягають розподілу між відповідачами порівну.

Керуючись ст.ст. 129, 202,231, 232, 233, 237, 238, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» (39433, Полтавська область, Машівський район, с. Кустолово-Суходілка, вул. Лісна, буд. 1/2, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800, ) - 212 870,63 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 18.10.2012 р.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 276 898,22 грн. основної заборгованості за кредитним договором б/н від 18.10.2012 року.

4. Стягнути з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№9)» (39433, Полтавська область, Машівський район, с. Кустолово-Суходілка, вул. Лісна, буд. 1/2, ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800, ) - 3 673,27 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800, ) - 3 673,27 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.11.2019 р.

Суддя О.С. Мацко