ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2019 р. Справа№ 911/438/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 19.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 08.05.2019 (повний текст складено 03.06.2019)

у справі №911/438/19 ( суддя Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного комунально-побутового підприємства "Теплокомунсервіс"

про стягнення 543487, 14 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Приватного комунально-побутового підприємства "Теплокомунсервіс" про стягнення 243535,91 грн пені, 40929,89 грн 3% річних та 259021,34 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати за поставлений позивачем природний газ згідно договору № 2218/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 20.12.2013.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.05.2019 у справі №911/438/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що нараховані позивачем пеня, 3 % річних та інфляційні втрати не підлягають стягненню з відповідача в силу імперативних приписів частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Так, станом на день набрання чинності Законом відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором; відповідач є теплогенеруючою організацією і на нього поширюється дія Закону; застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, у зв`язку з чим здійснення захисту прав позивача на нарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних за наявності імперативної норми Закону, яка обмежує позивача в цьому праві та задоволення такого позову, суперечитиме як наведеній нормі Закону, так і принципам розумності та справедливості.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.05.2019 у справі № 911/438/19 повністю та прийняте нове рішення про задоволення позову.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права, зокрема, Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст. ст. 526, 629, 631, 654 ЦК України, ст. ст. 193, 216-217 ГК України, та процесуального права, зокрема, ст.ст. 7, 86, 38 ГПК України. Апелянт зазначає, що застосування вказаного Закону до спірних правовідносин є неправомірним, оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, не містять доказів наявності ліцензії на надання послуг з теплопостачання на період з січня по квітень 2014 р., не містять доказів наявності у власності або користуванні теплоенергогенеруючого обладнання, а відтак застосування вказаного закону є неправомірним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 поновлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 08.05.2019 у справі №911/438/19; зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 08.05.2019 у справі №911/438/19; призначено розгляд апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

20.12.2013 між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір №2218/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (далі за текстом - Договір), згідно умов п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 9470,00 тис. куб. м. (дев`ять мільйонів чотириста сімдесят тисяч куб. м), у визначеному в цьому пункті розмірі.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п. 3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що ціна за 1000 куб. м газу становить 1118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1118,974 грн., крім того ПДВ - 17% - 190,226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. (одна тисяча триста дев`ять грн. 20 коп.).

Відповідно до п. 5.5. Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Пунктом 11 договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

31.01.2014 між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу від 20.12.2013 № 2218/14-ТЕ-17, у відповідності до якої сторони погодили викласти пункт 5.2. договору в наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309, 20 грн. (одна тисяча триста дев`ять грн. 20 коп.)."

30.04.2014 між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 2 до договору купівлі-продажу природного газу від 20.12.2013 № 2218/14-ТЕ-17, у відповідності до якої сторони погодили викласти пункт 1.2 договору в наступній редакції:

"1.2. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням."

На виконання умов договору позивачем у період з січня по грудень 2014 р. було передано у власність (продано) відповідачу природний газ на загальну суму 8630402, 20 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі, а саме: актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 1992595,86 грн, актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 на суму 2217615,92 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 на суму 1407765,74 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 на суму 60456,24 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 на суму 325413,45 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 на суму 1134936,31 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 на суму 1491618,68 грн.

30.10.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як кредитором, Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс", як первісним боржником, та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7", як новим боржником, було укладено договір про переведення боргу №2965/14-17, згідно п. 1.1. якого, за цим Договором за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника частину боргу, який виник у первісного боржника перед кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 (далі - зобов`язання), укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1.2. Договору про переведення боргу кредитор дійсним надає згоду на заміну первісного боржника у зобов`язанні новим боржником та не укладення цього Договору на встановлених у нього умовах.

Згідно з п. 2.1. Договору про переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення даного Договору дорівнює 55000,00 гривень (п`ятдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок), в тому числі по місяцях, у яких використовувався природний газ: за січень 2014 р. - 17210,00 грн, за лютий 2014 р. - 21336,00 грн, за березень 2014 р. - 16454,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору про переведення боргу за цим Договором до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Відповідно до п. 6.1 Договору про переведення боргу цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

30.10.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як кредитором, Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс", як первісним боржником, та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 5", як новим боржником, було укладено договір про переведення боргу № 2966/14-17, згідно п. 1.1. якого, за цим Договором за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника частину боргу, який виник у первісного боржника перед кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 (далі - зобов`язання), укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1.2. Договору про переведення боргу кредитор дійсним надає згоду на заміну первісного боржника у зобов`язанні новим боржником та не укладення цього Договору на встановлених у нього умовах.

Згідно з п. 2.1. Договору про переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення даного Договору дорівнює 57 629, 01 гривень (п`ятдесят сім тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 01 копійок), в тому числі по місяцях, у яких використовувався природний газ: за січень 2014 р. - 19839,01 грн, за лютий - 21336,00 грн, за березень 2014 р. - 16454,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору про переведення боргу за цим Договором до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Відповідно до п. 6.1 Договору про переведення боргу цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

30.10.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як кредитором, Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс", як первісним боржником, та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 3", як новим боржником, було укладено договір про переведення боргу № 2967/14-17, згідно п. 1.1. якого, за цим Договором за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника частину боргу, який виник у первісного боржника перед кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 (далі - зобов`язання), укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1.2. Договору про переведення боргу кредитор дійсним надає згоду на заміну первісного боржника у зобов`язанні новим боржником та не укладення цього Договору на встановлених у нього умовах.

Згідно з п. 2.1. Договору про переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення даного Договору дорівнює 55 000, 00 гривень (п`ятдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок), в тому числі по місяцях, у яких використовувався природний газ: за січень 2014 р. - 17210,00 грн, за лютий 2014 р. - 21336,00 грн, за березень 2014 р. - 16454,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору про переведення боргу за цим Договором до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Відповідно до п. 6.1 Договору про переведення боргу цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печаткамисСторін, Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

30.10.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як кредитором, Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс", як первісним боржником, та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 1", як новим боржником, було укладено договір про переведення боргу № 2968/14-17, згідно п. 1.1. якого, за цим Договором за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника частину боргу, який виник у первісного боржника перед кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 (далі - зобов`язання), укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1.2. Договору про переведення боргу кредитор дійсним надає згоду на заміну первісного боржника у зобов`язанні новим боржником та не укладення цього Договору на встановлених у нього умовах.

Згідно з п. 2.1. Договору про переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення даного Договору дорівнює 55 000, 00 гривень (п`ятдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок), в тому числі по місяцях, у яких використовувався природний газ: за січень 2014 р. - 17210,00 грн, за лютий 2014 р. - 21336,00 грн, за березень 2014 р. - 16454 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору про переведення боргу за цим Договором до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Відповідно до п. 6.1 Договору про переведення боргу цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Колегією суддів встановлено, що за період дії договору та на його виконання відповідачем лише станом на 27.02.2015 було виконано свій обов`язок по оплаті природного газу та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 8 407 773, 19 грн (з урахуванням договорів про переведення боргу № 2965/14-17 від 30.10.2014, № 2966/14-17 від 30.10.2014, № 2967/14-17 від 30.10.2014, № 2968/14-17 від 30.10.2014), що підтверджується виписками по операціях з відповідачем, підписаними заступником головного бухгалтера ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача пені, передбаченої договором №2218/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 20.12.2013 за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті природного газу з 15.02.2014 по 17.02.2015 всього на загальну сум 243 535, 91 грн, інфляційні збитки від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті природного газу з 01.03.2014 по 31.10.2014 на загальну суму 259 021, 34 грн та 3% річних за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті природного газу з 15.02.2014 по 17.02.2015 на загальну суму 40 929, 89 грн, у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із купівлею-продажем товару здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк відповідач обов`язок щодо оплати природного газу не виконав, здійснивши оплату за поставлений природний газ на загальну суму 8407773,19 грн у повному обсязі лише 27.02.2015, що підтверджується договором №2218/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 20.12.2013, відповідними актами приймання-передачі природного газу, виписками по операціях з відповідачем, підписаними заступником головного бухгалтера ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", розрахунком ціни позову позивача, наявними у матеріалах справи.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 2 п. 7.2. Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Разом з тим, Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 (дата набрання чинності - 30.11.2016) (далі за текстом - Закон)визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч. 1. ст. 1 Закону до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) належить, у тому числі, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 2 Закону дія цього закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, із правового аналізу наведених норм вбачається, що частина 3 статті 7 зазначеного Закону є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18.

Як встановлено вище, остаточне погашення відповідачем заборгованості у розмірі 8407773,19 грн за поставлений позивачем природний газ згідно договору №2218/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 20.12.2013 відбулося 27.02.2015, тобто до набрання Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 чинності.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, а саме із п. 1.2 Договору (з урахуванням змін внесених відповідно до Додаткової угоди № 2 від 30.04.2014) сторони узгодили, що газ, який поставляється за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а тому обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що підтверджує статус відповідача як теплопостачальної організації.

Вказані обставини також спростовують доводи скаржника щодо необхідності доказування наявності у відповідача у власності або користуванні теплоенергогенеруючого обладнання та наявності ліцензії на надання послуг з теплопостачання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 08.05.2019 у справі №911/438/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/438/19 повернути Господарському суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25.11.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Г. Чорногуз

Т.П. Козир