РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2019Справа № 910/377/19
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ПРОДУКТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком"

про стягнення 708 365,30 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

ТОВ "БЕСТ ПРОДУКТ" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до ТОВ "Фудком" про стягнення 708365,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ ПРОДУКТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" про примусове стягнення заборгованості залишено без руху.

07.02.2018 відділом діловодства суду від представника позивача отримано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Заява розглядається судом поза межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, в зв`язку з перебуванням судді Мельник В.І. на лікарняному.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 відкрито провадження у справі № 910/377/19 та призначено підготовче засідання на 18.03.2019.

14.03.2019 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву та заяву про поновлення строку на подання відзиву.

18.03.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 18.03.2019 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 05.04.2019 призначено підготовче засідання на 20.05.2019.

13.05.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано уточнену позовну заяву.

В судовому засіданні 20.05.2019 судом оголошено перерву до 14.06.2019.

14.06.2019 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.06.2019 розгляд справи призначено на 03.07.2019.

01.07.2019 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання про витребування доказів та відзив на уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 03.07.2019 відкладено підготовче засідання на 02.09.2019 та витребування додаткових доказів.

02.09.2019 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 23.09.2019 розгляд справи призначено на 21.10.2019.

В підготовче судове засіданні 21.10.2019 представник позивача не з`явився.

В підготовче судове засіданні 21.10.2019 представник відповідача з`явився, надав свої усні пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.11.2019.

В судове засідання 18.11.2019 представник позивача не зявився, вмотивованих заяв та клопотань до суду не подав.

В судове засідання 18.11.2019 представник відповідача з`явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог із підстав їх необґрунтованості, надав суду копію акта звірки від 19.09.2017.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 18.11.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

01.03.2017 між позивачем, як постачальником та відповідачем як покупцем укладено договір поставки №, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставляти товари по цінах і в асортименті, що вказуються в Специфікації, разом із товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобов`язується приймати такі товари і оплачувати.

Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP - до місця призначення, вказаного в замовленні (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010), тобто постачальник зобов`язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару, і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строк вказані в такому замовленні (п.4.1 договору).

Відповідно до п.4.2 - 4.3 договору право власності, ризик випадкової загибелі і випадкового пошкодження товару переходить до покупця у момент підписання передається у власність покупцеві . Товар поставляється разом із товарно-транспортною накладною, а також із всією товаросупровідною документацією.

Підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов`язань за договором. При наданні постачальником «податкової накладної», яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Успішно зареєстрована в ЄРПН і відправлена покупцеві» та «Накладної» завіреною ЕЦП постачальника в строк більше, ніж 5 календарних днів, з дати поставки товару, покупець оплачує поставлений товар в термін, узгоджений сторонами в Додатку №1, а саме передоплати (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору постачальник надає покупцю згоду на створення останнім постійної діючої заборгованості покупця, розмір якої сторони погоджують в Додатку №1 до договору, без нарахування будь-яких відсотків на вказану суму, при цьому постачальник зобов`язується не притягати покупця до відповідальності за несвоєчасну оплату товарів в межах вказаної суми. Цю заборгованість покупець зобов`язується погасити тільки за умови припинення дії договору, чи відсутності наміру сторін укласти новий договір, протягом 14 календарних днів з моменту підписання останнього, після припинення (розірвання чи відмови) дії договору, акту звіряння розрахунків по договору.

Позивач зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки, а саме в частині сплати поставленого товару в зв`язку із чим у відповідача утворилась заборгованість.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив останні необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем, я к доказ поставки товару відповідачеві за договором № від 01.03.2017 надано видаткові накладні: ВН-125 від 22.09.2017, ВН-128 від 28.09.2017, ВН-129 від 29.09.2017, ВН №131 від 29.09.2017, ВН-136 від 02.10.2017, ВН №137 від 02.10.2017, ВН №138 від 03.10.2017, ВН №140 від 04.10.2017, ВН №117 від 13.09.2017, ВН №104 від 23.08.2019, ВН №92 від 09.08.2017, ВН №90 від 05.08.2017, ВН №87 від 03.08.2017, ВН №89 від 05.08.2017, ВН №88 від 04.08.2017, ВН №83 від 28.07.2017, ВН №75 від 24.07.2017, ВН №74 від 22.07.2017, ВН №71 від 20.10.2017, ВН №65 від 13.07.2017. Проте зазначені накладні підтверджують поставку товару за договором поставки № від 20.04.2017. що не є предметом розгляду даної справи.

Крім того позивачем не надано витребувані судом докази, а саме видаткові накладні: №207 від 18.09.2017, №208 від 18.09.2017, №209 від 18.09.2017, №210 від 18.09.2017 в зв`язку із чим суд позбавлений можливості дійти достовірного висновку про поставку товара позивачем.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи спростовується зазначене позивачем, оскільки відсутні докази наявності заборгованості у відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.11.2019

Суддя В.І. Мельник