ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 922/2827/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), Баранця О.М., Васьковського О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сотник А.С. ,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лабітех»,

представники позивача - не з`явився,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

представник відповідача - не з`явився,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіс і Ко»,

представник третьої особи - не з`явився,,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабітех»

на рішення Господарського суду Харківської області від 10.01.2019

у складі судді: Жигалкіна І.П.,

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2019

у складі колегії суддів: Зубченко І.В. (головуючий), Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф.,

у справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабітех»

до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк»

про припинення іпотеки

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабітех" (далі - ТОВ «Лабітех», позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - АБ «Укргазбанк», відповідач) про припинення іпотеки нежитлової будівлі літ.Р-4, розташованої по вул. Індустріальна, буд.3 в м. Харкові, переданої ТОВ "Лабітех", згідно з договором іпотеки № 8/08-3 від 29.04.2008, у забезпечення зобов`язань за кредитним договором №12/08-3 від 29.04.2008, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіс і Ко" (далі - ТОВ «Авіс і Ко») та ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції ПАТ АБ "Укргазбанк".

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, як іпотекодержатель, не скористався своїм правом придбання предмета іпотеки за результатами третіх прилюдних торгів, що відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України "Про іпотеку" є підставою для припинення договору іпотеки за рішенням суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.01.2019 у справі №922/2827/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

4. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів наявності безумовних підстав для припинення іпотеки, а посилання останнього на необхідність припинення іпотеки на підставі ч.ч.1, 3 ст. 49 Закону України "Про іпотеку" є безпідставними з юридичної точки зору та ґрунтуються на довільному тлумаченні вимог чинного законодавства.

5. Під час розгляду справи, встановлено:

5.1. 29.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк») та ТОВ «Aвіс і Ко» був укладений Кредитний договір № 12/08-3, з додатковою угодою № 1 від 31.12.2008 (далі - Кредитний договір).

5.2. У виконання умов Кредитного договору, Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з загальним лімітом 750 000,00 грн., зі строком з 29.04.2008 на 120 місяців, зі сплатою за користування кредитом 17,5 % річних. Банк свої зобов`язання по Кредитному договору виконав, Відповідач отримав кредитні кошти

5.3. В забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору, 29.04.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк» (Іпотекодержатель) та ТОВ «Лабітех» (Іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки № 8/08-3 без оформлення заставної, посвідчений, Чуєвою О.Д. , приватним нотаріусом ХМНО та зареєстровано в реєстрі за № 4865.

Предметом іпотеки є: нерухоме майно - нежитлова будівля літ. «Р-4», загальною площею 1079,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Індустріальна, б. 3, належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємельяновою І.Г. 24 жовтня 2003 за реєстром № 3334, Акту прийому-передачі майна від 08.12.2003.

Право власності зареєстроване КП «ХМБТІ» 15.03.2004, реєстраційний № 157933 номер запису 645 в книзі: 6.

5.4. У зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору, Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2010 у справі №2-1923/10 позовні вимоги АБ «Укргазбанк» задоволено; стягнуто на користь АБ «Укргазбанк» солідарно з TOB «Aвіс і Ко» та з ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором № 12/08-3 від 29.04.2008 у сумі 899 849,64 грн.; в рахунок погашення заборгованості TOB «Aвіс і Kо» звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю літ. «Р-4», загальною площею 1079,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Індустріальна, б. 3, що належить ТОВ «Лабітех» на підставі Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємельяновою І.Г. 24.10.2003 за реєстром № 3334.

5.5. Рішення, відповідно до вимог законодавства, було пред`явлено до виконання.

5.6. На підставі повідомлень ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» від 21.06.2012 № 1262/06, від 03.08.2012 № 1722/08, від 13.09.2012р. № 2152/09 суд встановив, що торги призначені на 21.06.2012, 03.08.2012, 13.09.2012р. не відбулися у зв`язку з відсутністю заявок покупців.

5.7. Прилюдні торги по реалізації предмета іпотеки 24.04.2015 не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що свідчить копія протоколу № 75814 проведення електронних торгів.

5.8. 29.08.2015 Позивач звернувся до Банку з пропозицією скористатися своїм правом на придбання предмета іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку».

5.9. Банк, у відповідь на лист Позивача від 29.08.2015 (Відповідь № 2013 від 24.09.2015, вручена 28.09.2015), повідомив ТОВ «Лабітех» про те, що, в разі отримання Банком пропозиції від ВДВС, в порядку ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження», така пропозиція буде розглянута у визначений законодавством термін.

6. За твердженням позивача, торги по реалізації вказаного майна - предмета іпотеки, проводилися з порушенням та майно виставлялось на торги неодноразово: 21.06.2012, 18.07.2012, 16.08.2012, 24.04.2015, 12.06.2015, 05.09.2018, де торги не відбулися.

7. Відповідач, оспорюючи доводи Позивача та надаючи докази, зазначав, що 18.07.2012 та 16.08.2012 прилюдні торги по реалізації предмета іпотеки не призначались взагалі.

8. Місцевим господарським встановлено:

8.1. в ході виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1923/10, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, за яким в рахунок погашення заборгованості TOB «Aвіс і Ко» звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю літ. «Р-4», загальною площею 1079,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Індустріальна, б. З, прилюдні торги по реалізації предмета іпотеки було призначено на 05.09.2018. 1-ші прилюдні торги (05.09.2018) не відбулися в зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів про що свідчить копія протоколу № 355886 проведення електронних торгів);

8.2. 19.10.2018 2-гі прилюдні торги не відбулися в зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, що підтверджується копією протоколу № 363533 проведення електронних торгів;

8.3. Виконавче провадження № 56688275 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1923/10, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова не завершене, заборгованість за кредитним договором перед Банком не погашена.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Лабітех" на рішення Господарського суду Харківської області від 10.01.2019 у справі №922/2827/18 - залишено без задоволення; рішення Господарського суду Харківської області від 10.01.2019 - без змін.

10. Апеляційний суд зауважив на тому, що позивачем не наведено жодних доводів та підстав стосовно того, у чому полягає незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Харківської області від 10.01.2019 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 у цій справі ТОВ «Лабітех» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування оскаржених судових актів, з вимогою ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

12. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/2827/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.08.2019.

13. Ухвалою Верховного Суду від 02.09.2019, касаційну скаргу залишено без руху у відповідності до ст. 290 ГПК України, надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.09.2019 Клопотання ТОВ «Лабітех» про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено, поновлено ТОВ «Лабітех» строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі № 922/2827/18 за касаційною скаргою ТОВ «Лабітех», датою проведення судового засідання визначено 05.11.2019.

15. 05.11.2019 до Верховного суду від АБ «Укргазбанк» надійшов Відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач проти вимог та доводів скаржника заперечив, просив Суд відмовити в задоволенні касаційної скарги ТОВ «Лабітех», рішення господарського суду Харківської області від 10.01.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 залишити без змін.

16. Ухвалою Верховного Суду від 05.11.2019, у зв`язку з нез`явленням до судового засідання повноважених представників сторін, відкладено розгляд касаційної скарги ТОВ «Лабітех» на 19.11.2019.

17. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/2827/18, у зв`язку з відпусткою судді Огородніка К.М., було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Баранець О.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 18.11.2019.

18. Учасники даної справи у призначене судове засідання повноважених представників не направили. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги сторони були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників цієї справи.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(ТОВ «Лабітех»)

19. В обґрунтування заявлених вимог, скаржник вказує на невірне застосування судами попередніх інстанцій приписів ст. 49 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006.

20. Скаржник доводить:

- положення ст. 49 Закону України «Про іпотеку», враховуючи судову практику, має застосовуватися в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки;

- на момент дії редакції ст. 49 Закону від 22.09.2011 торги не відбулися тричі;

- відмова Банку від погашення заборгованості за рахунок отримання іпотеки порушує принцип рівності прав і обов`язків кредитора і позичальника;

- висновки, викладені у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи відповідача

(АБ «Укргазбанк»)

21. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу доводить, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить визначений перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України. На переконання відповідача, задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» не є обов`язком, а тільки правом суду щоб припинити іпотеку, яке реалізовується судом з врахуванням принципів справедливості та балансу інтересів заставодавця та заставодержателя.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

23. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Предметом даного розгляду є вимога ТОВ «Лабітех» про припинення іпотеки нежитлової будівлі літ.Р-4, розташованої по вул. Індустріальна, буд.3 в м. Харкові, переданої ТОВ «Лабітех», згідно з Договором іпотеки №8/08-3 від 29.04.2008, у забезпечення Кредитного договору №12/08-3 від 29.04.2008, укладеного між ТОВ «Авіс і Ко» та ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ АБ «Укргазбанк».

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Застава як окремий спосіб забезпечення зобов`язання регулюється параграфом 6 глави 49 ЦК України, законами України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Окремим видом застави є іпотека (ст. 575 ЦК України).

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

Як вбачається із Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22.09.2011 № 3795-VI (набрав чинності 16.10.2011), в ньому містяться норми, що стосуються регулювання різних за своєю природою правовідносин.

Означеним Законом, зокрема, внесені зміни до ст.49 Закону України "Про іпотеку" щодо можливості призначення третіх прилюдних торгів, та встановлено, що, якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим ч. 1 цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Прикінцевими положеннями Закону України від 22.09.2011 № 3795-VI передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (п.1), а п. 2 встановлено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Згідно ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Поряд з цим, в силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а в разі невиконання боржником (іпотекодавцем) своїх зобов`язань.

Підставою виникнення правовідносин сторін у справі є безпосередньо не кредитний договір, а настання певної події, передбаченої договором іпотеки (невиконання зобов`язань), внаслідок якої звертається стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

У справі, яка переглядається, Кредитний договір № 12/08-3, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Aвіс і Ко» був укладений 29.04.2008, Договір іпотеки № 8/08-3 між ВАТ АБ «Укргазбанк» (Іпотекодержатель) та ТОВ «Лабітех» (Іпотекодавець) був укладений 29.04.2008, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено на підставі Заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2010 у справі №2-1923/10.

Статтею 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли від пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Аналіз наведених норми законодавства дозволяє зробити висновок, що суб`єктивне цивільне право іпотекодавця на звернення до суду з вимогою про визнання іпотеки припиненою на підставі ч. 3 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» в процесі розвитку встановлених договором іпотеки відносин, послідовно залежить від реалізації іпотекодержателем права придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна.

Це право іпотекодержателя безпосередньо обумовлене настанням події оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, і десятиденним строком його здійснення, до закінчення якого в іпотекодавця не виникає підстав вимагати припинення іпотеки, а у суду - можливості припинити іпотеку.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 16.03.2016 у справі № 6-72цс16.

Відтак, враховуючи наведене вище та правову позицію Верховного Суду України, від якої колегія суддів не вбачає підстав відступлення, під час визначення редакції Закону України «Про іпотеку», зокрема ст. 49, слід виходити з моменту настання події за результатами якої у заставодавця виникло право звернення, а у суду право визнання іпотеки припиненою.

Так, судами попередніх інстанцій, на підставі повідомлення ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» від 21.06.2012 № 1262/06, від 03.08.2012 № 1722/08, від 13.09.2012 № 2152/09 встановили, що торги призначені на 21.06.2012, 03.08.2012, 13.09.2012 не відбулися у зв`язку з відсутністю заявок покупців; прилюдні торги по реалізації предмета іпотеки 24.04.2015 не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що свідчить копія протоколу № 75814 проведення електронних торгів.

Враховуючи встановлені обставини, судами попередніх інстанцій вірно, в даному випадку, були застосовані приписи ст. 49 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України від 22.09.2011 № 3795-VI, що вказує на необґрунтованість доводів скаржника щодо застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин невірної редакції Закону.

За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель (іпотекодавець) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Положення ст. 17 цього Закону містить перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлені підстави припинення іпотеки до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, та інші підстави, передбачені цим Законом.

Аналізуючи положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 129 Конституції України та статті 7 ГПК України, однією із засад судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, приймаючи рішення, суд повинен враховувати інтереси всіх сторін у справі, надавати належну оцінку викладеним сторонами доводам та надавати оцінку викладеним доводам та наявним доказам у справі у їх сукупності.

При цьому, ст. 49 Закону України "Про іпотеку" (у визначеній редакції) передбачено право суду припинити іпотеку, якщо іпотекодержатель не скористався правом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна за результатами третіх прилюдних торгів.

Припинення іпотеки у зв`язку з застосуванням цього Закону є правом суду, рішення якого повинно прийматись з урахуванням конкретних обставин справи.

Водночас, приймаючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Лабітех» суди попередніх інстанцій визнали встановленими обставини укладення між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Aвіс і Ко» Кредитного договору № 12/08-3 від 29.04.2008, наявність Заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2010 у справі №2-1923/10 без дослідження відповідних доказів, лише на підставі пояснень сторін.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням.

Поряд з цим, суди попередніх інстанцій не врахували, що позивач ( ТОВ «Лабітех») є майновим поручителем та не дослідили обставини щодо можливого виконання саме боржником (ТОВ «Авіс і Ко») основного зобов`язання (самостійно або за рішенням суду), відтак, дійсного розміру заборгованості за Кредитним договором № 12/08-3 від 29.04.2008.

Крім того, під час вирішення справи по суті, суди не врахували наступного.

Аналізуючи приписи Закону України «Про іпотеку» (у визначеній редакції) та Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону що діяв на момент проведення перших трьох аукціонів), слід вказати на те, що застосування приписів ст. 49 Закону України «Про іпотеку» нерозривно пов`язано з діями виконавчого органу, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

Так, ч. ч. 6, 7 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Проте, суди не надали належну правову оцінку доводам сторін щодо проведених/непроведених аукціонів та на підставі належних та допустимих доказів (в розумінні приписів ст.ст. 76, 77 ГПК України), не дослідили питання щодо необхідності залучення до участі у справі органу виконання, не встановили дійсних фактичних обставин щодо продажу спірного майна. Враховуючи тривалу процедуру продажу спірного майна (з 2012 року), не встановили обставин щодо вчинення органом виконання дій передбачених ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (у визначеній редакції).

Також, колегія суддів вважає необхідним вказати на те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Отже підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач самостійно визначає зміст порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Так, умовами Договору іпотеки № 8/08-3 (п.3.3) визначені обов`язки Іпотекодавця з утримання іпотечного майна (за власний кошт зберігати, ремонтувати, відновлювати предмет іпотеки), страхування його, сплати відповідних податків та зборів за його користування та інше.

Таким чином, враховуючи довготривалу процедуру продажу майна з виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодавець, у виконання п. 3.3 Договору іпотеки, весь цей час вчиняє дії що потребують певних фінансових затрат.

Крім того, довготривалі та безрезультатні дії з продажу іпотечного майна порушують права як боржника так і майнового поручителя на законне очікування прийняття предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості, покладають на іпотекодавця надмірний, неспіврозмірний тягар та штучно збільшують заборгованість боржника за кредитним договором.

З аналізу положень ст.ст. 3, 17, 49 Закону України «Про іпотеку» (у визначеній редакції) випливає, що припинення іпотеки у зв`язку із застосуванням цього закону є правом суду, рішення якого повинно прийматись з урахуванням конкретних обставин справи, з врахуванням принципів справедливості та балансу інтересів іпотекодавця та іпотекодержателя.

Означеного вище суди першої та апеляційної інстанцій не врахували та формально підійшли до вирішення спору по суті, спираючись при прийнятті рішень лише на приписи ст. 17 Закону України «Про іпотеку», у визначеній редакції. При цьому, не надали належної правової кваліфікації правовідносинам що склались з урахуванням підстав припинення іпотеки у поєднанні приписів ст.17 та ст. 49 Закону України «Про іпотеку», враховуючи мету законодавця та зміст ст. 49, з оглядом на приписи Закону України «Про виконавче провадження», що регулюють процедуру звернення стягнення на заставне майно.

24. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до п.2 ч.1 ст.308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008р. (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003р. (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006р. (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

В силу приписів ч. 2 ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання(заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабітех» та скасування рішення Господарського суду Харківської області від 10.01.2019 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2019, з направленням справи на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Під час нового розгляду, господарському суду належить врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне і обґрунтоване рішення.

25. Судові витрати

У зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабітех» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 10.01.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 у справі № 922/2827/18 скасувати.

3. Справу № 922/2827/18 передати до Господарського суду Харківської області на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.М. Баранець

О.В. Васьковський