ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. Справа№ 910/10111/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2019

у справі № 910/10111/19 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс»

до Київської міської ради,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

2. Вищий навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна»

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут розвитку людини» (інститут інвалідів)

про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» (далі - ТОВ «Офіс Сервіс Люкс», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі також - відповідач) про:

1) визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду протягом одного місяця заяв позивача про надання згоди на поділ та розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва з кадастровим номером :75:213:0007 площею 1,16199 га, що розташована по вул. Івана Крамського, 10 у Святошинському районі міста Києва;

2) зобов`язання відповідача розглянути протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили заяв від 10.09.2018 (вхідний номер К-35816), від 10.09.2018 №10/09/18-з (вхідний номер 08/16300) про надання згоди на поділ та розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва з кадастровим номером :75:213:0007 площею 1,16199 га, що розташована по вул. Івана Крамського, 10 у Святошинському районі міста Києва, без нотаріально посвідченої згоди Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут розвитку людини» (інститут інвалідів), Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» на поділ вказаної земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2019 відкрито провадження у справі №910/10111/19; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - третя особа-1), Вищий навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (далі - Університет «Україна», третя особа-2) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут розвитку людини» (інститут інвалідів) (далі - ТОВ «ІНРОЛ», третя особа-3) в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

03.09.2019 Університет «Україна» звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про зупинення провадження у справі № 910/10111/19 до розгляду по суті Господарським судом міста Києва справи №910/2360/19 та набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі.

Подана третьою особою-2 заява обґрунтована тим, що існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №910/2360/19, предметом якої є, зокрема, визнання недійсними правочинів, що стали підставою для виникнення права власності у ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» на будівлю, розташовану на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади міста Києва з кадастровим номером :75:213:0007 (Договір №2017/2-Ю про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.09.2017, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Фактор Плюс»), Договір №2017/2-Ю-1 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008, укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс», Договір №02/10-17/2 про відступлення частини прав вимоги від 02.10.2017, укладений між ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та ТОВ «Офіс Сервіс Люкс», Договір №02/10-17/3 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008, укладений між ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та ТОВ «Офіс Сервіс Люкс», Договір факторингу №1/08 від 14.08.2018 укладений між ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та ТОВ «ФК «Юнайтед»), що є безпосередньо пов`язаним із визнанням незаконною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду протягом одного місяця заяв позивача про надання згоди на поділ та розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва з кадастровим номером :75:213:0007 та зобов`язання розглянути вказані заяви у справі №910/10111/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/10111/19 клопотання третьої особи-2 про зупинення провадження задоволено, зупинено провадження у справі №910/10111/19 до вирішення Господарським судом міста Києва справи №910/2360/19 та набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі за позовом Університету «Україна» до ПАТ «КБ «Хрещатик», ТОВ «ФК «Фактор Плюс», ТОВ «Офіс Сервіс Люкс», ТОВ «ФК «Юнайтед», Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичук Ігора Анатолійовича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договорів недійсними; зобов`язано учасників справи повідомити суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі №910/10111/19.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в межах справи №910/10111/19 суд позбавлений можливості самостійно встановити обставини, щодо дійсності/недійсності вищевказаних договорів відступлення та договору факторингу з огляду на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у відповідності до яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, в той час як оскарження вказаних договорів та надання їм правової оцінки не входить до предмета доказування у даній справі.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду по суті позовних вимог до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме, ст.ст. 204, 328 Цивільного кодексу України та п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на те, що суду було надано достатню кількість доказів для надання оцінки правомірності поведінки Київської міської ради при вирішенні нею заяви ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» від 10.09.2018 про поділ земельної ділянки у встановленому законом порядку; суд не навів достатніх мотивів з посиланням на докази об`єктивної неможливості розгляду ним позовних вимог у даній справі з огляду на те, що станом на 10.09.2018 (дату надходження вказаних заяв ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» до Київської міської ради) справи № 910/2360/19 не існувало, провадження в такій було відкрито лише 13.03.2019; у даній справі суд зобов`язаний був встановити чи мало місце ухилення Київської міської ради від розгляду земельного питання, порушеного позивачем у поданій заяві.

При цьому, скаржник наголошував на тому, що законність права власності ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» на будівлю презюмується за законом; справа № 910/2360/19 не має жодного відношення до набуття права власності ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» на будівлю, оскільки таке право набуте ним 12.10.2017, а не 10.11.2017, коли державний реєстратор Дідичук І.А. поновив запис про право власності на будівлю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; системне оскарження Університетом «Україна» записів державного реєстратора Дідичука І.А. за 10.11.2017 не має значення для підстав набуття права власності позивачем на будівлю, оскільки в силу приписів ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» на будівлю набуло ще 12.10.2017.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/10111/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 20.11.2019, встановлено учасникам апеляційного провадження строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Третя особа-2 скористалася правом, наданим статтею 263 ГПК України, надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, третя особа-2 вказувала на те, що вказані справи є пов`язаними, оскільки в межах справи №910/2360/19 вирішується питання про визнання договорів недійсними, якими позивач обґрунтовує наявність права власності на спірний об`єкт, а від вирішення даного питання залежить обґрунтованість його вимог у справі №910/10111/19 про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо не розгляду протягом одного місяця заяв позивача про надання згоди на поділ та розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та зобов`язання розглянути вказані заяви; вирішення спору у справі №910/10111/19 залежить від вирішення питання правомірності набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :75:213:0007, а відтак, безумовно має вирішальне значення для висновку про наявність у нього права користування земельною діяльною (її частиною) та права на юридичне оформлення такого користування; першочергово у даній справі необхідно встановити наявність у позивача права на користування земельною ділянкою (право на поділ та розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва), та лише після цього є можливим надання правової оцінки бездіяльності відповідача щодо розгляду заяв позивача про надання згоди на поділ та розроблення такої технічної документації.

20.11.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів та надання оцінки ухвалі Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №910/2360/19.

У судове засідання третя особа-3 явку свого уповноваженого представника не забезпечила, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представники позивача, відповідача, третьої особи-1 та третьої особи-2 у судовому засіданні вважали за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника третьої особи-3.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, вислухавши думку представників сторін та третіх осіб-1, 2, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи-3.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Представники відповідача, третьої особи-1 та третьої особи-2 вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними та необґрунтованими, просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

20.11.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Вичерпний перелік підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі встановлений у ст. 227 ГПК України.

Пунктом п`ятим ч. 1 вказаної статті передбачено обов`язок суду зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку з`ясовує як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом зі справою, що розглядається іншим судом, і чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Так, пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Таким чином, підстава, передбачена пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України, виникає в судовому процесі тоді, коли ухвалення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12.10.2017 позивачем набуто право власності на будівлю, розташовану на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади міста Києва з кадастровим номером :75:213:0007, а відтак, в силу приписів ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» набуто право користування частиною вказаної земельної ділянки, необхідною для розміщення та обслуговування будівлі.

Позивач вказує, що з метою юридичного оформлення правовстановлюючих документів на необхідну для розміщення та обслуговування будівлі частину земельної ділянки з кадастровим номером :75:213:0007 звертався до Київської міської ради із заявами про надання згоди на поділ та розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва з кадастровим номером :75:213:0007, однак, відповідачем у визначений законодавством строк відповідні заяви не були розглянуті, у зв`язку з чим має місце порушення майнових прав ТОВ «Офіс Сервіс Люкс».

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, предметом дослідження у даній справі є встановлення наявності правових підстав для визнання незаконною бездіяльності Київської міської ради щодо нерозгляду протягом одного місяця заяв позивача, які подані ним з метою юридичного оформлення правовстановлюючих документів на необхідну для розміщення та обслуговування будівлі частину земельної ділянки з кадастровим номером :75:213:0007, та зобов`язання розглянути вказані заяви.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд помилково погодився з доводами третьої особи-2 про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі та безпідставно задовольнив подане ним клопотання, виходячи з наступного.

З доданої третьою особою-2 до клопотання про зупинення провадження у даній справі копії ухвали Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 у справі №910/2360/19 вбачається, що предметом позову у зазначеній справі є вимоги про визнання недійсними Договору №2017/2-Ю про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.09.2017, Договору №2017/2-Ю-1 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008, Договору №02/10-17/2 про відступлення частини прав вимоги від 02.10.2017, Договору №02/10-17/3 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008, Договору факторингу №1/08 від 14.08.2018, а також вимоги про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38074926 від 10.11.2017, прийнятого Державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичуком І.А. про реєстрацію права власності за ТОВ «Офіс сервіс люкс» на нерухоме майно; скасування запису №23311264 від 10.11.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ «Офіс сервіс люкс», внесений вказаним державним реєстратором.

Враховуючи, що предметом дослідження у справі №910/10111/19 є законність дій відповідача, який протягом одного місяця з дня надходження до Київської міської ради заяв ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» від 10.09.2018 про надання згоди на поділ та розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва ухилився від розгляду на сесії Київської міської ради даного питання, суд апеляційної інстанції вважає, що вирішення спору у даній справі не залежить від вирішення питання наявності права власності у ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» на об`єкт нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :75:213:0007.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що станом на 10.09.2018, тобто на дату надходження заяв ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» до Київської міської ради про надання згоди на поділ земельної ділянки, вищевказаної справи № 910/2360/19 не існувало, оскільки провадження у ній відкрито лише ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.03.2019.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

В силу приписів ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Колегія суддів враховує викладені позивачем обставини, які не були спростовані іншими учасниками справи, про те, що 12.10.2017 на підставі іпотечного застереження, передбаченого у розділі 4 Договору іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 (в редакції Додатку №9 від 25.03.2015) та ст. 37 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Офіс Сервіс Люкс», як іпотекодержатель та кредитор Університету «України» звернув стягнення на будівлю, як предмет іпотеки, шляхом визнання права власності.

12.10.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. зареєстрував право власності за ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» (номер запису про право власності 22807479), видавши позивачеві Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія якого додана до позовної заяви.

Таким чином, оскарження Університетом «Україна» записів державного реєстратора Дідичука І.А. за 10.11.2017, що є предметом розгляду у справі №910/2360/19, не впливає на підстави набуття права власності ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» на будівлю, оскільки в силу наведених правових норм позивач набув право власності на таку будівлю 12.10.2017.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 у справі №5015/6070/11.

Таким чином, за відсутності судового рішення про визнання договорів відступлення прав вимоги недійсними, колегія суддів вважає, що у відповідача станом на час подання йому позивачем спірних заяв про надання згоди на поділ та розроблення технічної документації із землеустрою та у суду першої інстанції під час розгляду даної справи не було правових підстав вважати, що ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» не є власником відповідної будівлі.

На переконання колегії суддів, матеріали справи містять усі необхідні документи для встановлення обставин, що мають значення для даної справи та можуть бути в повному обсязі самостійно встановлені судом у даній справі.

Водночас, зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції не встановив, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення Господарським судом міста Києва справи №910/2360/19, виходячи з предмета, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину, закріпленої статтею 204 ЦК України.

При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, місцевим господарським судом безпідставно відхилені посилання позивача на ст. 204 Цивільного кодексу України в аспекті можливості зупинення провадження у даній справі, виходячи з того, що представник позивача не спростував тверджень третьої особи-2 про вчинення дій щодо затягування вирішення спору у справі №910/2360/19.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Використаний у ч. 1 ст. 2 ГПК України термін «законний інтерес» відповідає терміну «охоронюваний законом інтерес», яке було розтлумачено Конституційним Судом України у вище наведеному рішенні. Отже, прагнення до користування конкретним матеріальним благом - земельною ділянкою, може бути змістом охоронюваного законом інтересу (див. mutatis mutandis висновки, викладені у пункті 44 постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №461/2132/17).

З огляду на вищевикладені обставини справи, висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для зупинення провадження у справі є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не відповідає вимогам процесуального законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про зупинення провадження у даній справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/10111/19 - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права.

При цьому, у зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі № 910/10111/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/10111/19 скасувати.

3. Матеріали справи № 910/10111/19 передати до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 25.11.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук