ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. Справа№ 911/726/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Березанська птахофабрика»

на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2019

у справі № 911/726/19 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Приватного підприємства «АВ-ПАК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березанська птахофабрика»

про стягнення 2 127 543,54 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «АВ-ПАК» (далі - ПП «АВ-ПАК», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березанська птахофабрика» (далі - ТОВ «Березанська птахофабрика», відповідач) про стягнення 2 127 543,54 грн, з яких 1 812 810,36 грн основного боргу, 86 350,53грн інфляційних втрат, 17 585,08 грн 3% річних, 210 797,57 грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №ДГ-0000002 від 01.09.2017 щодо своєчасної оплати за товар, поставлений позивачем у період з 26.07.2018 по 22.11.2018.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/726/19 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Березанська птахофабрика» на користь ПП «АВ-ПАК» 1 561 476,61 грн основного боргу, 84 525,39 грн втрат від інфляції, 17 403,76 грн 3% річних, 208 628,42 грн пені, 28 080,51 грн судових витрат, понесених на оплату позову судовим збором, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з того, що відповідач не у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання з оплати переданого товару, що ним не спростовано шляхом подання доказів, а відтак, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання; доводи відповідача про те, що сторонами 19.10.2018 проведено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 573 000,00 грн є недоведеними; факт зарахування вимог на вказану суму позивач не визнав, а відповідач належних доказів на його підтвердження не надав.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Березанська птахофабрика» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказує на безпідставне неврахування позивачем при зверненні з позовом до суду, а також судом при прийнятті оскаржуваного рішення факту зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 988 476,61 грн, а тому, за твердженням апелянта, стягнення основного боргу в сумі 1 561 476,61 грн та нарахування на таку суму штрафних санкцій є неправомірним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Березанська птахофабрика» на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/726/19, призначено до розгляду на 02.10.2019, встановлено ПП «АВ-ПАК» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів проведення між сторонами зарахування однорідних вимог та правових підстав для такого зарахування; жодної угоди від 19.10.2018 про зарахування однорідних вимог на суму 573 000,00 грн позивач з відповідачем не укладав; акт звірки взаєморозрахунків, на який посилається апелянт, не підписаний позивачем, а відтак, не може бути доказом у даній справі; ані договором, ані приписами законодавства не передбачено дію мовчазної згоди у взаємовідносинах позивача та відповідача у даній справі, які б дозволяли зарахування однорідних вимог шляхом направлення підписаного в односторонньому порядку акту звірки взаєморозрахунків через висловлення волі мовчанням (ч. 3 ст. 205 Цивільного кодексу України).

09.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 клопотання ПП «АВ-ПАК» про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено, доручено Господарському суду Черкаської області забезпечити проведення судового засідання у справі №911/726/19, призначеного на 02.10.2019, в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 у розгляді справи №911/726/19 оголошено перерву до 20.11.2019.

10.10.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 клопотання ПП «АВ-ПАК» про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено, доручено Господарському суду Черкаської області забезпечити проведення судового засідання у справі №911/726/19, призначеного на 20.11.2019, в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Черкаської області.

У судове засідання відповідач явку свого уповноваженого представника повторно не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без його участі.

У судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

20.11.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.09.2017 між ПП «АВ-ПАК» (у тексті договору - постачальник) та ТОВ «Березанська птахофабрика» (у тексті договору - покупець) було укладено договір поставки №ДГ-0000002 (а.с. 60-62, т. 1), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, передати партіями у власність покупцеві продукцію, а саме, гофроящик картонний та тару пухирчату №20 (г/я, г/в100*80*80 Т-22К, прокладка горбкувата (лоток) і т.д), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити її.

Згідно з п. 3.1 договору ціна на продукцію визначається та узгоджується сторонами в протоколі узгодження договірної ціни на продукцію, який є невід`ємною частиною вказаного договору та може бути переглянута постачальником в разі зміни цін на сировину, енергоносії, нафтопродукти та на неоплачену покупцем продукцію, шляхом підписання нового протоколу узгодження ціни на продукцію.

Розрахунки за кожну партію продукції покупець здійснює з постачальником безготівково, шляхом перерахування грошових коштів на його рахунок у строк не пізніше 14 календарних днів з дня її отримання (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору у платіжному дорученні покупець робить посилання на номер договору та рахунка або видаткової накладної, по якій отримано товар. За відсутності такого посилання постачальник вправі зараховувати суму, що надійшла від покупця, на свій розсуд, але в рахунок оплат за отриману продукцію.

Згідно з п. 5.1 договору продукція передається покупцеві згідно видаткової накладної.

Право власності та ризик випадкового знищення або пошкодження продукції переходить від постачальника до покупця з моменту підписання видаткової накладної на партію продукції (п. 5.2 договору).

У відповідності до п. 8.4 договору, вказаний договір вступає в силу з моменту його підписання та за наявності відбитка печатки на договорі і є чинним: в частині поставки продукції - до 31.12.2017, а частині розрахунків - до повного виконання покупцем розрахунків за отриману продукцію. Сторонами також визначено, що у разі відсутності до дати закінчення дії договору письмового повідомлення від будь-якої із сторін про небажання продовжувати договірні відносини, строк дії договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня наступного року включно.

Також між сторонами були підписані протоколи узгодження договірної ціни №№1, 2 (а.с. 63-64, т. 1).

В обґрунтування позовних вимог, позивач стверджував, що на виконання умов договору у період з 01.09.2017 по 22.11.2018 ПП «АВ-ПАК» поставило ТОВ «Березанська птахофабрика» товар партіями на загальну суму 3 891 838,02 грн, проте, відповідач за отриманий товар у повному обсязі не розрахувався, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у сумі 2 127 543,54 грн.

Посилаючись на те, що у досудовому порядку сторонами не було врегульовано даний спір, зазначену заборгованість відповідач добровільно не погасив, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з ТОВ «Березанська птахофабрика» основного боргу, а також нарахованих на нього інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог частково, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення ПП «АВ-ПАК» та ТОВ «Березанська птахофабрика» договору поставки №ДГ-0000002 від 01.09.2017 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що факт здійснення господарської операції з передачі товару підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції Закону України № 1724-VIII від

03.11.2016) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту виконання господарської операції про передачу відповідачеві товару позивачем було надано суду видаткові та товарно-транспортні накладні за період з 01.09.2017 по 22.11.2018 на загальну суму 4 464 838,23 грн (а.с.65-244, т. 1).

Вищезазначені видаткові та товарно-транспортні накладні підписані уповноваженими особами обох сторін, що останніми не заперечується, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 № 88, а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження факту поставки позивачем товару відповідачеві на виконання умов договору.

При цьому, під час розгляду справи позивачем були надані письмові пояснення стосовно того, що ним було допущено описку у позовній заяві та помилково зазначено про здійснення позивачем поставки товару відповідачеві на суму 3 891 838,02 грн, в той час, як фактично було здійснено поставку на суму 4 464 838,23 грн.

Крім того, місцевим господарським судом враховано, що відповідач у відзиві на позовну заяву визнав факт поставки позивачем товару за договором №ДГ-0000002 від 01.09.2017 на суму 4 464838,03 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

У п. 3.2 договору сторонами погоджено, що розрахунок за кожну партію продукції здійснюється у строк не пізніше 14 календарних днів з дня її отримання.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, з урахуванням умов договору, судова колегія дійшла висновку про настання строку для проведення відповідачем кінцевого розрахунку за поставлений позивачем згідно наявних в матеріалах справи видаткових та товарно-транспортних накладних товар, в межах даного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, в рахунок оплати товару відповідачем перераховано позивачеві 2 903 361,42 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.246-269, т.1).

За твердженням позивача, викладеним у позовній заяві, відповідач має заборгованість за поставлений за вказаним договором товар у розмірі 1 812 810,36 грн.

Разом з тим, дослідивши наявні в матеріалах справи видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та надані відповідачем платіжні доручення, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості за поставлену та неоплачену продукцію у розмірі 1 561 476,61 грн (4 464 838,23 грн - 2 903 361,42 грн).

Як встановлено судом першої інстанції, різниця між заявленими позивачем вимогами в частині основного боргу та розміром заборгованості, який підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, виникла у зв`язку з тим, що позивач зарахував частину оплати, яка здійснена позивачем в рахунок оплати основного боргу (у графі призначення платежу наявних у справі платіжних доручень зазначено «за тару зг дог№ДГ-0000002 від 01.09.17…») в рахунок нарахованих ним односторонньо втрат від інфляції, процентів та пені. Так, фактично 251 277,75 грн, які перераховані відповідачем в рахунок погашення основного боргу, позивачем зараховано у розрахунках до позову в рахунок сплати: втрат від інфляції - 50 268,86 грн, 3% річних - 18 032,91 грн, пені - 182 975,98 грн.

Під час розгляду спору у даній справі позивач, в обґрунтування правомірності відповідних дій посилався на п. 3.5 договору, відповідно до якого, в разі виникнення простроченої заборгованості за продукцію, за рахунок отриманих від покупця коштів в першу чергу погашаються штрафні санкції за невиконання зобов`язань та сума заборгованості строк виконання/оплати яких настав раніше, в т.ч. і за зобов`язаннями, що виникли між сторонами зі іншими договорами.

Статтею 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже, зважаючи на вимоги відповідної норми та положення п. 3.5 договору, сторонами узгоджено погашення в першу чергу штрафних санкцій та заборгованості, строк оплати, якої настав раніше, у т.ч. за іншими договорами.

Разом з тим, позивач зарахував здійснену оплату не лише в рахунок сплати штрафних санкцій - пені, але й в рахунок процентів та втрат від інфляції, які за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, що не відповідає умовам договору.

Крім того, отримавши оплату з призначенням платежу, який не відповідав узгодженій домовленості щодо порядку погашення, - оплата за тару за договором, позивач прийняв її та не здійснив дій щодо її зарахування в рахунок інших платежів та не повідомив відповідача про таке своє волевиявлення, отже, фактично погодився з прийняттям перерахованих грошових коштів в якості оплати товару за договором, тобто основного боргу.

Так, під час розгляду справи по суті судом першої інстанції позивачем не було надано доказів проведення зарахування здійсненої оплати в рахунок виконання інших зобов`язань, зокрема, щодо оплати штрафних санкцій (як визначено договором) або інших платежів після отримання коштів від відповідача та повідомлення його про таке волевиявлення.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з тим, що таке зарахування мало місце до звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати відповідно до договору настав, доказів повної оплати поставленого за спірними видатковими та товарно-транспортними накладними товару відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення у повному обсязі не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню частково в розмірі 1 561 476,61 грн.

При цьому, доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції тих обставин, що сторонами було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому заборгованість відповідача перед позивачем є меншою та становить 988 476,61 грн, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідач стверджував, що 19.10.2018 сторонами на підставі угоди було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 573 000,00 грн.

При цьому, на підтвердження вказаної обставини відповідачем було надано лише підписаний з його сторони Акт звірки взаємних розрахунків за період 01.08.2017 - 29.03.2019, відповідно до якого заборгованість ТОВ «Березанська птахофабрика» перед ПП «АВ-ПАК» станом на 29.03.2019 становить 988 476,61 грн, а також докази його направлення на адресу позивача 02.04.2019 (а.с. 5-7, т. 2).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

За приписами статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Разом з тим, ще одною важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Таким чином, для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

Аналогічний висновок про застосування норм права міститься у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 908/3039/16 та від 21.06.2018 у справі № 917/1862/16.

Відповідно до ч.1 ст.74, ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, належних та допустимих доказів на підтвердження факту зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 573 000,00 грн відповідачем ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

При цьому, апелянт помилково посилається на направлення позивачеві Акту звірки взаємних розрахунків та неотримання відповідачем відповіді на такий акт, як на факт узгодження сторонами зарахування зустрічних вимог.

Так, за приписами ч. 3 ст. 205 ЦК України, у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Однак, як правильно зауважує позивач, укладеним між сторонами договором та жодною нормою законодавства не передбачено дію мовчазної згоди у спірних правовідносинах щодо можливості зарахування зустрічних вимог шляхом направлення підписаного в односторонньому порядку акту звірки взаєморозрахунків через висловлення волі мовчанням.

Крім того, акт звірки взаєморозрахунків не є заявою про зарахування зустрічних вимог у розумінні статті 601 ЦК України, а є технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 та, в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, мають бути враховані при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем факту здійснення сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог.

Крім суми основного боргу, посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 210 797,57грн, нарахованої за загальний період з 10.08.2018 по 31.01.2019.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Пунктом 6.5 договору сторонами визначено, що покупець несе відповідальність за своєчасність оплати продукції; у випадку несвоєчасної оплати поставленої продукції, покупець від суми замовлення сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожен день такого прострочення.

В силу ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що її розмір за заявленими позивачем накладними, враховуючи здійснені оплати та дати, з яких зобов`язання можна вважати простроченими, а також заявлений період, становить 20 8628,42 грн, у зв`язку з чим вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково у вказаному розмірі. У задоволенні вимог про стягнення з відповідача 2 169,15 грн пені необхідно відмовити.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача 86 350,53 грн втрат від інфляції та 17 585,08грн 3% річних, нарахованих, починаючи з боргу за видатковою накладною №РН-0000055 від 26.07.2018 (окрім видаткової накладної №РН-000093 від 14.11.2018, яку позивач вважає повністю погашеною) за загальний період з 10.08.2018 по 31.01.2019.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції за заявлений позивачем період прострочення, враховуючи здійснені відповідачем часткові оплати товару та зважаючи на проведені зарахування оплат не в рахунок основного боргу, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 84 525,39 грн інфляційних втрат та 17 403,76 грн 3% річних. В частині вимог про стягнення з відповідача 181,32 грн 3% річних та 1 825,14 грн втрат від інфляції необхідно відмовити.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог частково, а саме, стягнення з ТОВ «Березанська птахофабрика» на користь ПП «АВ-ПАК» 1 561 476,61 грн основного боргу, 84 525,39 грн втрат від інфляції, 17 403,76 грн 3 % річних, 208 628,42 грн пені, а також відмови у задоволенні позову в іншій частині позовних вимог.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Київської області від 01.07.2019 у справі №911/726/19 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ «Березанська птахофабрика» має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Березанська птахофабрика» на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/726/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2019 у справі №911/726/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/726/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.11.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська