ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2145/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ФОП Гулової Тетяни Віталіївни, м. Харків
до Харківської міської ради, м. Харків
про поновлення договору
за участю представників учасників справи:

позивача - Плотнікова І.Ю.

відповідача - Волинська Я.І.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець Гулова Тетяна Віталіївна, звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Харківської міської ради, в якому (з урахуванням заяви від 15.10.2019) просить суд поновити дію договору оренди земельної ділянки від 23.09.2014 №7640205, укладеного між Харківською міською радою та ФОП Гуловою Тетяною Віталіївною на підставі проекту додаткової угоди направленої Харківській міській раді 08.10.2019.

Ухвалою суду від 11.07.2019 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

У судовому засіданні 12.11.2019 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 12.11.2019 представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Також, 01.10.2019 представником відповідача до суду були подані письмові пояснення по справі, в яких останній в обґрунтування заперечень, зокрема, вказав на те, що листом від 17.05.2017 Гулова Т.В. , хоча й звернулася до Харківської міської ради із заявою про продовження строку дії договору оренди землі завчасно, однак разом з поданою заявою позивачем в супереч вимогам ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не було надано проект додаткової угоди до нього, що унеможливило прийняття Харківською міською радою рішення про поновлення спірного договору оренди землі, та укладення з орендарем додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 28.04.2014 право власності на металеву конструкцію у вигляді торгівельного кіоску, для експлуатації якого було укладено спірний договір оренди землі від позивача Гулової Т.В. перейшло до ОСОБА_2 .

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне.

Як вказує позивач у позовній заяві, на підставі договорів оренди землі від 27.03.2006, 12.06.2009, 23.09.2014 років рішенням XXXVII сесії Харківської міської ради IV скликання від 06.07.2005, рішення 48 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 22.09.2010 №238/10 та рішенням 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.12.2010 №26/10 ФОП Гуловій Т.В. було передано у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови (кадастровий номер :09:069:0007) загальною площею 0,0012 га, яка знаходиться на території АДРЕСА_2 для проведення підприємницької діяльності, а саме, розміщення торгівельного кіоску.

На підставі рішення Харківської міської ради від 22.09.2010 № 238/10 "Про припинення та поновлення юридичним та фізичним особам права оренди земельних ділянок для експлуатації малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності", рішення Харківської міської ради від 22.12.2010 № 26/10 "Про припинення та поновлення юридичним та фізичним особам права оренди земельних ділянок для експлуатації малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності" надано ФОП Гуловій Т.В. в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі вищевказаних рішень, 23.09.2014 між Харківською міською радою та ФОП Гуловою Т.В. укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець (Харківська міська рада) передає, а орендар (ФОП Гулова Т.В.) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2 договору, в оренду передається земельна ділянка (кадастровий номер :09:069:0007) загальною площею 0,0012 га. На земельній ділянці знаходиться об`єкт інфраструктури - кіоск (п. 3 договору). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом №1260/14 (вих.№ 1066/07 від 25.04.2014) становить 14273,00 грн. (п. 5 договору).

У п. 8 договору, сторони обумовили, що договір укладено строком на три роки з моменту державної реєстрації договору оренди землі. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію листом-повідомленням.

14.11.2014 між сторонами був підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки (кадастровий номер :09:069:0007).

Згідно п.п. д) п. 30 договору, орендар, в разі належного виконання своїх обов`язків відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення цього договору після закінчення строку його дії у порядку, визначеному у пункті 8 договору.

Відповідно до п. 39 договору, перехід права власності на будівлі і споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці, до другої особи є підставою для розірвання договору та укладання договору оренди з новим власником будівель і споруд. Перехід прав та обов`язків орендаря до іншою юридичної особи є підставою для укладання додаткової угоди до цього договору.

Строк дії договору оренди сплинув 06.11.2017.

У позовні заяві позивач вказує на те, що маючи намір на продовження здійснення господарської діяльності, 17.05.2017 ФОП Гулова Т.В. звернулась із заявою до Харківського міського голови, в якій просила продовжити строк дії договору оренди землі, укладеного 06.11.2014 № 7640205.

Листом від 14.06.2017 (вих.№Г-9-18635/1-16.08-39) Управління містобудування та архітектури повідомило позивача що для уточнення питання за заявою, позивачу необхідно прибути до управління.

07.02.2018 позивач звернувся із заявою до Харківського міського голови із заявою, в якій просив продовжити право оренди землі в рамках договору оренди землі №7640205 від 06.11.2014 для розміщення тимчасової споруди (мала архітектурна форма "кіоск", торговий павільйон) який находиться за адресою: АДРЕСА_2.

06.03.2018 Управління містобудування та архітектури листом вих.№Г-9-6522/1-18.08-31 повідомило позивача, що для розгляду питання по заяві від 07.02.2018 останньому необхідно надати довідку щодо відсутності заборгованості по орендній платі за використання земельної ділянки за вказаною адресою.

23.07.2018 позивач надав довідки про відсутність заборгованості з орендної плати.

Листом від 21.08.2018 вих.№Г-9-903/0/92-18 Управління містобудування та архітектури повідомило позивача, що переважне право на поновлення договору оренди землі втрачено ним, оскільки, згідно акту обстеження земельної ділянки від 09.08.2018 №1013/18 встановлено, що земельна ділянка вільна від будівель та споруд, не огороджена та не використовується позивачем для експлуатації тимчасової споруди та здійснення підприємницької діяльності взагалі. Вказане свідчить про те, що вищезазначена земельна ділянка не використовується позивачем за цільовим призначенням відповідно до договору оренди землі. Не використання орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням, визначеним відповідним договором оренди землі, свідчить про порушення позивачем умов такого договору.

31.05.2019 позивач направив Харківському міському голові звернення, в якому просив продовжити договір земельної ділянки (кадастровий номер :09:069:0007) врахувавши при цьому змінені каталоги земельних координат по новому місто знаходженню фактично орендованої земельної ділянки.

У позовні заяві позивач зазначив, що за вищевикладених обставин належного виконання орендарем обов`язків за договором, своєчасного звернення до орендодавця із заявами про поновлення договору оренди землі орендодавець порушив право Гулової Т.В. на встановлений законом порядок розгляду питання про поновлення договору оренди на новий строк.

В подальшому, 08.10.2019 (під час розгляду справи у суді) ФОП Гуловою Т.В. до Харківської міської ради було подано лист з проектом додаткової угоди. У заяві від 15.10.2019 позивач наголосив на тому, що позивач, як орендар земельної ділянки, листом від 17.05.2017 звернувся до Харківського міського голови, в якому просив продовжити строк дії договору оренди землі, укладеного 06.11.2014 №7640205. Крім того, 23.07.2019 позивачем знову було подано заяву про продовження строку договору оренди землі укладеного 23.09.2014 №7640205 разом з оригіналом довідки зі Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 19.06.2018. 08.10.2019 позивачем до Харківської міської ради було подано лист разом з проектом додаткової угоди. Отже, звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що він надалі продовжує користуватися земельною ділянкою, відповідно до умов договору оренди землі, відповідач приймаючи від позивача орендну плату на підставі договору оренди землі фактично підтвердив і визнав існування між сторонами договору орендних правовідносин, які на даний час тривають, та з посиланням на ч. 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" просить суд поновити дію спірного договору оренди землі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі", яким встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов`язані одна з іншою.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем вичинялися дії з приводу поновлення договору оренди землі від 23.09.2014 у межах процедури, передбаченої ч.ч.1-5 Закону України "Про оренду землі".

Однак, у позові, з урахуванням заяви від 15.10.2019, позивач просить поновити дію договору оренди земельної ділянки від 23.09.2014 №7640205 на підставі проекту додаткової угоди направленої Харківській міській раді 08.10.2019, обґрунтовуючи свої вимоги частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі"

Частиною шостою вищезазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Таким чином, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" в частині 6 регламентує підстави поновлення договору оренди, у разі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, орендар належно виконує свої обов`язки за договором, відсутнє протягом місяця після закінчення строку договору письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди.

Матеріально-правовою підставою свого позову позивач обрав саме частину 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Дана норма передбачає поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, за принципом "мовчазної згоди".

У даному випадку "мовчазна згода" обумовлюється конклюдентними діями орендаря щодо подальшого користування земельною ділянкою та відсутністю заперечень з боку орендодавця.

Разом з тим, суд зазначає, що звернення орендаря в межах строку дії договору оренди землі (лист від 17.05.2017) свідчить про те, що ним ініційовано процедуру поновлення договору оренди на інших умовах із застосуванням порядку, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", що виключає можливість застосування у спірних правовідносинах частини 6 цієї статті Закону, оскільки зазначеною частиною встановлено інший порядок поновлення договору оренди за принципом мовчазної згоди обох сторін договору. Тобто, поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе за відсутності звернення орендаря та відсутності заперечень орендодавця щодо продовження землекористування відповідною земельною ділянкою.

Право на укладення додаткової угоди за частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" виникає автоматично зі спливом місячного строку оренди за умови, що орендар не ініціював зміни, а орендодавець не направив заперечень в місячний строк після закінчення строку дії договору.

Таким чином, застосування частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе в разі, якщо орендарем не ініційовано процедуру поновлення договору та, відповідно укладення додаткової угоди, у відповідності до частини 5 зазначеної статті Закону.

Вчинення орендарем дій, спрямованих на поновлення договору в рамках процедури, передбаченої частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", виключає у подальшому можливість поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 зазначеної статті Закону, оскільки в разі недосягнення згоди за вже розпочатою процедурою відповідно до частини 5 зазначеної статті, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" з укладенням додаткової угоди до нього, можливе в разі, якщо між сторонами не існувало процедури його поновлення на підставі частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.02.2018 у справі № 920/686/17.

Таким чином, суд зазначає, що надані позивачем докази свідчать про те, що ним було розпочато процедуру поновлення договору оренди землі, передбачену ч.ч.1-5 ст. 33 вищевказаного Закону, оскільки позивач у строки, передбачені договором та положеннями Закону України "Про оренду землі" звернувся до відповідача з клопотанням про поновлення строку договору оренди землі, до якого подав проект додаткової угоди.

Відповідач розглянув лист позивача про поновлення договору оренди та направив на адресу останнього лист від 21.08.2018 №Г-9-903/0/92-18 про відмову у поновленні договору.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зібрані у справі докази свідчать про те, що позивачем ініційовано процедуру поновлення договору оренди землі на підставі ч. ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (шляхом визнання переважного права орендаря на поновлення договору оренди землі на новий строк), однак до суду він звернувся за захистом, на його думку, порушеного права на поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, передбаченого ч. 6 ст. 33 вказаного Закону.

Відтак, беручи до уваги законодавчі приписи ст. 33 Закону України "Про оренду землі" суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог шляхом поновлення договору оренди землі від 23.09.2014 згідно з ч.6 вказаної статті, оскільки застосування судом цієї частини неможливо, у зв`язку з тим, що по перше: сторонами розпочато процедуру поновлення договору, передбачену ч.ч. 1-5 ст. 33 цього Закону; по-друге: відсутня наявність такого фактичного складу: користування орендарем всією земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

Враховуючи, що законодавством розрізнено випадки та порядок поновлення договорів оренди землі на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі", позивачем не заявлено вимог про поновлення договору на підставі ч. 5 ст. 33 вказаного Закону, а застосування до спірних правовідносин частини 6 даної статті судом визнано безпідставним та необґрунтованим, беручи до уваги процесуальну заборону для суду виходити за межі позовних вимог при ухваленні рішення (ч. 2 ст. 237 ГПК України), суд доходить висновку про відмову у позові.

Додатково суд наголошує, що поновлення договору оренди землі в судовому порядку, у передбачений ч.6 статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків.

Належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, від 15.01.2019 у справі № 922/1464/18, від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Окрім цього, як зазначалося вище по тексту рішення, відповідно до п. 39 договору, перехід права власності на будівлі і споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці, до другої особи є підставою для розірвання договору та укладання договору оренди з новим власником будівель і споруд. Перехід прав та обов`язків орендаря до іншою юридичної особи є підставою для укладання додаткової угоди до цього договору.

Як свідчать матеріали справи, 28.04.2014 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу металевих конструкцій у вигляді торгівельного кіоску, який розташований на вищезазначеній земельній ділянці.

Таким чином, з урахування викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України суд покладає судові витрати на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - ФОП Гулова Тетяна Віталіївна ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач - Харківська міська рада (61003, м. Харків, м. Конституції, 7, ).

Повне рішення підписано 21 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Погорелова