ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/306/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання Представники сторін: Від ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» Від ТОВ «ДСЛ Україна» Богатиря К.В. Бєляновського В.В., Будішевської Л.О. Арустамян К.А. адвокат Денисенко В.І., посвідчення № 003870, дата видачі: 17.07.2019; адвокат Ляшенко О.В., посвідчення № 1089, дата видачі: 27.12.2005
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна»
на рішення господарського суду Одеської області
від25.06.2019 року (суддя суду першої інстанції: Гут С.Ф.; час і місце оголошення рішення: 25.06.2019 о 10:07, м. Одеса, пр. Шевченка АДРЕСА_1 Господарський суд Одеської області, зал судового засідання № 13)
у справі за позовом до відповідача про № 916/306/19 Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» розірвання договору та стягнення,

ВСТАНОВИВ:

11.02.2019 року позивач Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №320/19) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» про розірвання договору та стягнення.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 позов Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» про розірвання договору та стягнення задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» (68802, Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188В; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна (Краснофлотська), 28; ) суму заборгованості у розмірі 49 065 /сорок дев`ять тисяч шістдесят п`ять/ грн. 66 коп., суму пені у розмірі 3 146 /три тисячі сто сорок шість/ грн. 90 коп., суму 3% річних у розмірі 243 /двісті сорок три/ грн. 02 коп., суму індексу інфляції у розмірі 1 496 /одна тисяча чотириста дев`яносто шість/ грн. 39 коп.; розірвано договір оренди нерухомого майна № 229 ГУИ від 09.09.2014р., укладений між Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна (Краснофлотська), 28; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» (68802, Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188В; ); стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» (68802, Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188В; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна (Краснофлотська), 28; ) судовий збір в сумі 3 842 /три тисячі вісімсот сорок дві/ грн. 00 коп.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем в порушення прийнятих зобов`язань за Договором оренди нерухомого майна № 229ГУИ від 09.09.2014 протягом 2018 року внесення орендної плати здійснювалось із затримкою за користування майном, у зв`язку з чим у Відповідача виникла заборгованість перед Орендодавцем - Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» у сумі 49 065,66 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

В зв`язку з порушенням строків оплати, на підставі п. 3.6. договору відповідачу позивачем нарахована пеня у розмірі 3 146,90 грн.

Також, позивачем Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» було нараховано відповідачу 3% річних у сумі 243,02грн. та індекс інфляції у сумі 1 496,39грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та індекс інфляції, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Також, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що встановлені обставини справи щодо несвоєчасної сплати протягом тривалого часу орендарем орендної плати, а тому позовні вимоги в частині розірвання договору оренди є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству, а тому задовольняються господарським судом.

27.08.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 по справі № 916/306/19, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 у справі № 916/306/19 повністю і ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю. В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» також просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 у справі № 916/306/19.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт вказує, що металевий збірно-розбірний склад в зібраному стані, який є предметом оренди за договором оренди від 09.09.2014 № 229ГУИ, був проданий за договором купівлі продажу 17.04.2019

Апелянт звертає увагу, що обставини зміни власника орендованого майна (позивача) є істотними для даної справи і виключають право позивача на стягнення коштів за період коли вже існував новий власник, та виключають право позивача від імені колишнього власника ставити питання про припинення дії договору оренди майна, власником якого вже є інша особа.

Апелянт зазначає, що за згодою Міністерства інфраструктури України продовжено дію договору оренди від 09.09.2014 за № 229ГУИ (протокол № 28/7 засідання Комісії Міністерства інфраструктури України з питань стосовно розпорядження майном від 24.07.2017), про що 19.09.2017 укладено додаткову угоду, термін дії договору продовжений до 08.07.2020 включно. Отже договір оренди від 09.09.2014 № 229 ГУИ є чинним.

Як зазначив апелянт, на його електронну адресу 23.05.2019 надійшов лист від Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» за вих. від 23.05.2019 № СІ-81, з якого стало відомо про зміну власника державного майна на ПП «ЕТМК». Однак позивач не повідомив суду обставини, які є суттєвими для прийняття рішення, та надав суду недостовірну інформацію.

Також, апелянт зазначає, що належним чином виконував договір оренди, однак не був повідомлений про намір продажу орендованого збірно-розбірного металевого складу за інв. № 995249, рік випуску 1977, матеріал каркасу сталь, матеріал обшивки дюралюмінієві листи площею 2100,47м.кв., розташованого на території ІІ-го вантажного району Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» за адресою: Одеська область, місто Рені, вулиця Дунайська, 188.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/306/19 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Мишкіна М.А., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2019.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 916/306/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 по справі № 916/306/19 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи № 916/306/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

05.09.2019 матеріали справи № 916/306/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019року у справі № 916/306/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019року у справі № 916/306/19; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 27.09.2019; роз`яснено учасникам справи про їх право до 27.09.2019 подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, а також надати заперечення на заяви та клопотання інших осіб із доказами направлення копій таких заяв або заперечень іншим учасникам справи; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019року у справі № 916/306/19.

23.09.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 призначено справу № 916/306/19 до розгляду на 21 жовтня 2019 року о 16:00 год.

У судовому засіданні 21.10.2019 оголошено перерву до 07.11.2019 о 12:00год. (ухвала в протокольній формі).

Розпорядженням керівника апарату суду № 727 від 06.11.2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 916/306/19, у зв`язку з перебуванням суддів Мишкіної М.А. та Філінюка І.Г. у відпустці.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Бєляновський В.В., Будішевська Л.О.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 року у справі № 916/306/19 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Богатиря К.В., суддів: Бєляновського В.В., Будішевської Л.О. з призначеним розглядом на 07.11.2019 о 12:00год.

У судовому засіданні 07.11.2019 оголошено перерву до 18.11.2019 о 15:00год. (ухвала в протокольній формі).

У судове засідання 18.11.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

09.09.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» (далі по тексту ПрАТ «УДП») та Товариством з обмеженою

відповідальністю «ДСЛ Україна» (далі по тексту ТОВ «ДСЛ Україна») було укладено Договір № 229ГУИ оренди нерухомого майна (далі по тексту Договір).

Згідно п. 1.1. Договору, Орендодавець (ПрАТ «УДП») передає, а Орендар (ТОВ «ДСЛ Україна») приймає в строкове платне користування нерухоме майно, металевий склад загальною площею 2100,47 кв.м, який розташований на території другого вантажного району Ренійського морського торгового порту, за адресою: м. Рені, вул. Дунайська, 188, та знаходиться на балансі ПрАТ «УДП». Вартість майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку (Додаток № 2) і становить станом на 07.05.2014 378080грн. 00коп. (триста сімдесят вісім тисяч вісімдесят грн. 00коп.).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору, Орендар вступає в строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами акту приймання передавання майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у Орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається Орендодавець, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Як передбачено п. 3.1 та п. 3.3 Договору, орендна плата визначається на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку орендної плати - серпень 2014р. - 5009,56 грн. (п`ять тисяч дев`ять грн. 56 коп.). Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що орендна плата перераховується Орендодавцеві (ПрАТ «УДП») щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним на підставі виставленого рахунку та підписаного акту приймання-передачі наданих послуг.

Як передбачено п. 3.6 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується Орендодавцем (ПрАТ «УДП») відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.8 Договору, у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар (ТОВ «ДСЛ Україна») сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря (ТОВ «ДСЛ Україна») від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, Орендодавцю (ПрАТ «УДП»).

Згідно п. 3.9 Договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар (ТОВ «ДСЛ Україна») також сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Розділом 5 Договору передбачені обов`язки Орендаря, зокрема:

П. 5.2 Своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

П. 5.3 Забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гірше ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу.

П. 5.7 У випадку припинення або розірвання Договору повернути Орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гірше ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної чи часткової) орендованого майна з вини Орендаря.

П. 5.9 Щомісяця до 15 числа надавати Орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати). На вимогу Орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків за орендними платежами і оформляти відповідні акти звіряння.

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що Орендодавець (ПрАТ «УДП») має право вимагати розірвання Договору оренди, якщо Орендар не сплачує або несвоєчасно сплачує орендну плату.

Відповідно до п. 10.1 Договору, цей Договір укладено терміном на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 09 вересня 2014 до 08 серпня 2017 включно.

Згідно п. 10.4 Договору, за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірваний рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 10.7 Договору передбачено, що у випадку припинення або розірвання договору поліпшення орендованого майна, здійсненні Орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю Орендаря, а невідокремлювані поліпшення, здійсненні як за згодою, так і без згоди Орендодавця є власністю Орендодавця і компенсації не підлягають.

Договір підписаний Орендарем та Орендодавцем, та підписи скріплені печатками підприємств.

Договір було укладено за погодженням із Міністерством Інфраструктури України, лист від 11.08.2014 № 5159/16/14-14.

09.09.2014 між Орендодавцем (ПрАТ «УДП») та Орендарем (ТОВ «ДСЛ Україна») складено та підписано акт приймання передавання нерухомого майна, що перебуває на балансі ПрАТ «УДП» до договору оренди № 229ГУИ від 09.09.2014, укладеного з ТОВ «ДСЛ Україна».

19.09.2017 між ПрАТ «УДП» та ТОВ «ДСЛ Україна» укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 229ГУИ від 09.09.2014, якою внесено зміни та викладено пункти 1.1, 3.1, 10.1 в наступній редакції:

« 1.1 Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, (надалі Майно), металевий склад загальною площею 2100,47 кв.м, який розташований на території другого вантажного району Ренійського морського торгового порту, за адресою: м. Рені, вул. Дунайська, 188, та знаходиться на балансі ПрАТ «УДП». Вартість майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку (Додаток № 2) і становить станом на 10.05.2017р. 678240 грн. 00 коп. (шістсот сімдесят вісім тисяч двісті сорок грн. 00 коп.).»

« 1.3 Орендна плата визначається на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами та доповненнями) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку орендної плати (липень 2017р.) 8743,08грн. (вісім тисяч сімсот сорок три грн. 08 коп.). Розрахунок орендної плати викладений у Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною.»

Пункт 10.1 доповнено реченням такого змісту:

«…Продовжити термін дії цього договору на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців до 08.07.2020р. включно.».

Як зазначив позивач в позовній заяві (уточнена з урахуванням збільшення розміру позовних вимог), на виконання умов Договору Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» виставило відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» наступні рахунки:

- рахунок-фактуру № СІ/166 від 30.07.2018 на суму 11 507,30грн., що був відправлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за номером штрихкоду 125, та який був сплачений із порушенням терміну сплати на 19 днів;

- рахунок-фактуру № СІ/194 від 30.08.2018 на суму 11 346,19грн., що був відправлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за номером штрихкоду 836, та який був сплачений із порушенням терміну сплати на 34 дні;

- рахунок-фактуру № СІ/226 від 28.09.2018 на суму 11 426,75грн., що був відправлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за номером штрихкоду 426, та який був сплачений із порушенням терміну сплати на 43 дні;

- рахунок-фактуру № СІ/251 від 30.10.2018 на суму 11 860,96грн., що був відправлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за номером штрихкоду 727, та який був сплачений із порушенням терміну сплати на 22 дні;

- рахунок-фактуру № СІ/289 від 30.11.2018 на суму 12 039,73грн., що був відправлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за номером штрихкоду 887, та який був сплачений із порушенням терміну сплати на 5 днів;

- рахунок-фактуру № СІ/308 від 28.12.2018 на суму 12 173,89грн., що був відправлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за номером штрихкоду 001, з листом від 28.12.2018, за вих. № СІ/116 з двома оригінальними примірниками акту виконаних робіт від 28.12.2018 та який відповідачем не сплачений;

- рахунок-фактуру № СІ/20 від 30.01.2019 на суму 12 199,69грн., що був направлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за номером штрихкоду 50 та який відповідачем не сплачений;

- рахунок-фактуру № СІ/44 від 28.02.2019 на суму 12 345,70грн., що був відправлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за номером штрихкоду 820 та який відповідачем не сплачений;

- рахунок-фактуру № СІ/72 від 29.03.2019 на суму 12 346,92грн., що був відправлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та який відповідачем не сплачений.

У зв`язку з порушенням терміну оплати по рахунках

№ СІ/166 від 30.07.2018,

№ СІ/194 від 30.08.2018,

№ СІ/226 від 28.09.2018,

№ СІ/251 від 30.10.2018,

№ СІ/289 від 30.11.2018,

та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 216 ГК України та п. 3.6 Договору, Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» був направлений лист Товариству з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» від 28.12.2018 № СІ/116, з розрахунком пені за несвоєчасну сплату орендної плати згідно рахунків та рахунок-фактура № СІ/320 від 28.12.2018.

Також, у відповідності до вимог п. 3.6 Договору, Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» були направлені відповідачу листи ПрАТ «УДП»: вих. № СІ/16 від 28.02.2019, вих. № СІ-40 від 01.04.2019 з рахунками-фактурами:

№ СІ/48 від 28.02.2019;

№ СІ/76 від 01.04.2019 (пеня за несвоєчасну сплату орендної плати згідно рахунків № СІ/308 від 28.12.2018, № СІ/20 від 30.01.2019, № СІ/44 від 28.02.2019). Рахунки-фактури відповідачем не оплачені.

Отже, як зазначає позивач, за відповідачем рахується наступна заборгованість:

- по рахунку-фактурі № СІ/308 від 28.12.2018 на суму 12 173,35грн.;

- по рахунку-фактурі № СІ/20 від 30.01.2019 на суму 12 199,69грн.;

- по рахунку-фактурі № СІ/44 від 28.02.2019 на суму 12 345,70грн.;

- по рахунку-фактурі № СІ/72 від 29.03.2019 на суму 12 346,92грн.;

- по рахунку-фактурі № СІ/320 від 28.12.2018 (пеня за несвоєчасну оплату рахунків № СІ/166 від 30.07.2018, № СІ/194 від 30.08.2018, № СІ/226 від 28.09.2018, № СІ/251 від 30.10.2018, № СІ/289 від 30.11.2018) на суму 1 972,05грн.;

- по рахунку-фактурі № СІ/48 від 28.02.2019 (пеня за несвоєчасну сплату орендної плати згідно рахунків № СІ/308 від 28.12.2018, № СІ/20 від 30.01.2019) на суму 422,15 грн.;

- по рахунку-фактурі № СІ/76 від 01.04.2019 (пеня за несвоєчасну сплату орендної плати згідно рахунків № СІ/20 від 30.01.2019, № СІ/44 від 28.02.2019) на суму 752,70грн.

Крім того, Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» здійснено розрахунок сум, належних до відшкодування, компенсаційних та штрафних виплат:

1) По рахунках № СІ/166 від 30.07.2018, № СІ/194 від 30.08.2018, № СІ/226 від 28.09.2018, № СІ/251 від 30.10.2018, № СІ/289 від 30.11.2018, № СІ/308 від 28.12.2018:

- компенсація у вигляді 3% річних 137,25грн.;

- сума індексу інфляції 1 214,05грн.;

2) По рахунках № СІ/20 від 30.01.2019, № СІ/44 від 28.02.2019, № СІ/72 від 29.03.2019:

- компенсація у вигляді 3% річних 105,77грн.;

- сума індексу інфляції 282,34грн.

Зі змісту розглянутих місцевим судом позовних вимог та їх обґрунтування вбачається, що сутність заявлених вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості по орендній платі з нарахованою на неї в період прострочення пенею, 3% річних, індексу інфляції, та розірванні договору оренди нерухомого майна.

Аналіз законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін у даній справі:

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 цього Кодексу визначає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Виходячи з правової природи укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна № 229 ГУИ від 09.09.2014, який у розумінні ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України є належною правовою підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та відповідними положеннями Господарського та Цивільного кодексів України про оренду (найм).

За змістом статей 759 Цивільного кодексу України, статті 283 Господарського кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (частина 1 статті 286 Господарського кодексу України).

За змістом частин 1, 5, 6 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Частиною 2 статті 759 цього Кодексу визначено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно зі статтями 1 та 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Орендна плата з урахуванням її індексації є однією з істотних умов договору оренди (частина 1 статті 10 цього Закону).

Статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Отже, сплата орендних платежів як в силу положень укладеного між сторонами договору, так і вимог ч. 1 ст. 283, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є обов`язком орендаря. Такий обов`язок підлягає виконанню за весь період користування майном.

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на укладення сторонами Договору оренди нерухомого майна № 229ГУИ від 09.09.2014, Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» (Орендар) був складений акт приймання-передавання нерухомого майна (а.с. 21).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

В свою чергу відповідач з моменту прийняття в оренду нерухомого майна (металевого складу) згідно п. 3.4 договору мав сплачувати на користь позивача щомісячно орендну плату не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним на підставі виставленого рахунку та підписаного акту приймання-передачі наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано рахунки-фактури, акти наданих послуг за договором № 229ГУИ, а також Рекомендовані повідомлення про направлення означених документів на адресу відповідача.

Відповідно до означених документів, за боржником враховується заборгованість за рахунками-фактурами:

- № СІ/308 від 28.12.2018 на суму 12 173,35грн.;

- № СІ/20 від 30.01.2019 на суму 12 199,69грн.;

- № СІ/44 від 28.02.2019 на суму 12 345,70грн.;

- № СІ/72 від 29.03.2019 на суму 12 346,92грн.

06.11.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» до апеляційного господарського суду надано платіжні доручення, згідно яких відповідачем заборгованість у розмірі 12 173,35грн. за рахунком-фактурою № СІ/308 від 28.12.2018 було сплачено у повному обсязі 06.02.2019 (платіжне доручення від 06.02.2019). Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зауважити, що відповідачем означені платіжні доручення не були надані до суду першої інстанції, та долучені лише до матеріалів справи під час апеляційного провадження. В обґрунтування підстав подання даних документів до апеляційного суду відповідач зазначив, що документи були відправлені на адресу суду першої інстанції простою кореспонденцією, докази відправлення листа із засвідченими копіями у апелянта не збереглися. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що дані платіжні документи впливають на суть розгляду справи в частині суми стягнення заборгованості, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку долучити платіжні доручення до матеріалів справи. Вказані документи були прийняті до уваги судом апеляційної інстанції як належні докази у даній справі щодо питання наявності суми боргу по орендним платежам у спірному періоді. При цьому колегія суддів зауважує, що без первісних документів з питань здійснення платежів фактично неможливо вирішити спір між сторонами та встановити дійсні обставини щодо невиконання (виконання) зобов`язання за договором оренди по внесенню орендної плати у встановлений строк, оскільки будь-які розрахунки згідно відомостей бухгалтерського обліку мають бути перевірені на предмет їх відповідності первісним платіжним документам. Вказане питання не було належним чином досліджено та вирішено при розгляді справи судом першої інстанції.

Згідно ст. 73 ч. 1 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, з боку відповідача вбачається наявність порушення грошових зобов`язань у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач згідно із ч. 1 ст. 612 цього Кодексу вважається таким, що прострочив виконання таких зобов`язань, що зумовлює правомірність задоволення позовних вимог щодо стягнення з останнього 36 892,31грн. заборгованості з орендної плати за період з січня 2019 року по березень 2019 року, згідно рахунків-фактури № СІ/20 від 30.01.2019, № СІ/44 від 28.02.2019, № СІ/72 від 29.03.2019 (докази оплати з боку відповідача за цими рахунками у матеріалах справи відсутні, про що не заперечують самі сторони).

Відповідно до ст.ст. 549, 611 Цивільного кодексу України та ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї пенею.

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується Орендодавцем (ПрАТ «УДП») відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

На підставі положень п. 3.6 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за несвоєчасне внесення орендної плати відповідачу, розмір якої по рахунку-фактурі № СІ/320 від 28.12.2018 становить 1 972,05грн.; та по рахункам-фактурам № СІ/48 від 28.02.2019 та № СІ/76 від 01.04.2019.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що в матеріалах справи міститься розрахунок суми пені у розмірі 1 972,05грн. (а.с. 48), згідно якого пеня становить 1 396,17грн., та 575,88грн. індекс інфляції.

Відповідно до платіжного доручення від 14.02.2019 заборгованість у розмірі 1 972,05грн. по рахунку-фактурі № СІ/320 від 28.12.2018 сплачена у повному обсязі (вказане платіжне доручення також приймалося як доказ та долучено до матеріалів справи апеляційним господарським судом разом з іншими платіжними документами 06.11.2019).

Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково у сумі 1 174,85грн. (рахунок-фактура № СІ/48 від 28.02.2019 та рахунок фактура № СІ/76 від 01.04.2019), з огляду на прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендних платежів.

Згідно позовної заяви (з урахуванням уточнення щодо збільшення розміру позовних вимог) Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» також просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування згідно статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1 496,39грн. Дослідивши дані вимоги позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегією суддів апеляційного господарського суду перевірено розрахунок інфляції та встановлено, що відповідно до платіжного доручення від 14.02.2019 боржником у тому числі разом із сумою нарахованої пені частково сплачено суму індексу інфляції у розмірі 575,88грн., а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково у сумі 920,51грн.

П. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки основний борг за грудень 2018 року у розмірі 12 173,55грн., пеня у розмірі 1 396,17грн., та індекс інфляції у розмірі 575,88грн. були сплачені відповідачем згідно платіжних доручень від 06.02.2019 та від 14.02.2019, то провадження у справі № 916/306/19 в цій частині підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору. Погашення вказаних сум відповідачем відбувалося вже після звернення позивача до господарського суду із позовною заявою (позов фактично направлено до суду 05.02.2019).

Що стосується нарахування 3% річних на суму основного боргу, то судом апеляційної інстанції також перевірено розрахунок 3% річних та встановлено наступне.

Позивачем до матеріалів справи надано розрахунок 3% річних, який перевірено колегією суддів апеляційного господарського суду та визнано арифметично вірним, здійсненим відповідно до норм чинного законодавства, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 243,02грн.

Відповідачем не висловлено заперечень з приводу арифметичної правильності проведених позивачем розрахунків пені та 3% річних.

Крім того, одним з наслідків порушення зобов`язань за договором згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України є його розірвання.

Відповідно до частини третьої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму.

Статтею 783 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, що вона розраховувала при укладанні договору.

Положеннями статті 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що Орендодавець (ПрАТ «УДП») має право вимагати розірвання Договору оренди, якщо Орендар не сплачує або несвоєчасно сплачує орендну плату.

Згідно п. 10.4 Договору, за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірваний рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Наявність спеціального права на односторонню відмову від зобов`язання, визначена нормою ст. 782 Цивільного кодексу України, не позбавляє орендодавця майна права на ініціювання процедури розірвання договору в порядку, визначеному ст. 651 Цивільного кодексу України та п.п. 8.3, 10.4 Договору.

Отже, з урахуванням викладеного, факт порушення орендарем такої істотної умови договору оренди майна, як своєчасне внесення орендної плати, є достатньою підставою для його розірвання в судовому порядку, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині розірвання договору оренди.

Колегією суддів апеляційного господарського суду не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що зміна власника орендованого майна (позивача) є істотними для даної справи і виключають право позивача на стягнення коштів за період коли вже існував новий власник та виключають право позивача від імені колишнього власника ставити питання про припинення дії договору оренди майна, власником якого вже є інша особа.

З даними твердженнями колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується виходячи з наступного.

Договір № 251СІВАСУ купівлі-продажу конструкцій металевого збірно-розбірного складу між Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» та Приватним підприємством «ЕТМК» укладено 17.04.2019.

Згідно п. 4.6 означеного договору право власності на товар переходить від Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Приватного підприємства «ЕТМК» з дати підписання уповноваженими представниками сторін Акту прийому-передачі товару.

Відповідачем до матеріалів справи надано лист Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» № СІ-81 від 23.05.2019, адресований директору Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна», в якому вказано що 31.05.2019 відбудеться фактичне приймання майна новим власником.

Відповідно до матеріалів справи, заборгованість, яка стягнута з відповідача, це сума основного боргу за січень, лютий та березень 2019 року, тобто за ті місяці, коли власником майна фактично був позивач, що спростовує твердження відповідача про те, що майно належало іншій особі, а саме Приватному підприємству «ЕТМК».

Також відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунків пені, 3% річних та індексу інфляції, розрахунок позивачем здійснено до 19.04.2019. Доказів того, що 19.04.2019 власником спірного майна було вже Приватне підприємство «ЕТМК» - матеріали справи не містять та відповідачем не доведено. Також у матеріалах даної справи взагалі відсутні докази переходу права власності від позивача в особі Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» як продавця до Приватного підприємства «ЕТМК» як покупця за договором № 251СІВАСУ купівлі-продажу конструкцій металевого збірно-розбірного складу від 17.04.2019, а з пояснень представника позивача вбачається, що Акт прийому-передачі товару до вказаного Договору купівлі-продажу не було укладено, що підтверджує право власності позивача на предмет спірного Договору оренди.

Щодо тверджень апелянта про належне виконання договору оренди, то вказане спростовується письмовими доказами у даній справі.

Щодо не повідомлення позивачем відповідача про намір продажу орендованого збірно-розбірного металевого складу, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості та розірвання договору оренди, а не оскарження торгів, на яких було продано майно чи визнання недійсним договору купівлі-продажу. А тому на думку колегії суддів апеляційного господарського суду даний факт не потребує уваги, оскільки жодним чином не впливає на предмет спору.

Висновки апеляційного господарського суду:

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 року по справі № 916/306/19 скасуванню в частині задоволення позову та стягнення суми основного боргу за грудень 2018 року у розмірі 12 173,55грн., суми пені у розмірі 1 396,17грн., та індексу інфляції у розмірі 575,88грн. із подальшим закриттям провадження у справі в цій частині за відсутністю предмету спору. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 по справі № 916/306/19 щодо стягнення заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань підлягає залишенню без змін

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом апеляційної інстанції при здійснені перегляду рішення господарського суду першої інстанції рішення скасовано в частині стягнення сум основного боргу за грудень 2018 року у розмірі 12 173,55грн., суми пені у розмірі 1 396,17грн., та індексу інфляції у розмірі 575,88грн. та відповідно здійснено перегляд (перерахунок) судових витрат.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до позовної заяви Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» просило стягнути з відповідача суму у розмірі 53 951,97грн., при цьому судом апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача 39 230,69грн. Оскільки в частині стягнення суми основного боргу за грудень 2018 року у розмірі 12 173,55грн., суми пені у розмірі 1 396,17грн., та індексу інфляції у розмірі 575,88грн. провадження по справі закрито, у зв`язку з відсутністю предмету спору суд дійшов висновку судовий збір також стягнути з відповідача. Закриття провадження у справі в означеній частині обумовлено тим, що відповідачем частково здійснено проплату суми заборгованості, при цьому проплата здійснена 06.02.2019 та 14.02.2019, тобто вже після звернення позивача з позовною заявою до господарського суду (05.02.2019 згідно штампу проставленого на конверті в якому позовна заява була скерована до суду). Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем в повному обсязі у сумі 3 842,00 грн.

Що стосується судових витрат за розгляд апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Апеляційна скарга на рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019року по справі № 916/306/19 була подана відповідачем по справі Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна», апеляційним судом із заявлених позивачем позовних вимог задоволено частину, що складає 72,71%, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відшкодування апелянту судових витрат за розгляд апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам апелянта про скасування рішення господарського суду у сумі 786,36грн. (що становить 27,29%).

Керуючись статтями 269-270, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 по справі № 916/306/19 скасувати в частині задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» суми основного боргу за грудень 2018 року у розмірі 12 173,55грн., суми пені у розмірі 1 396,17грн., та індексу інфляції у розмірі 575,88грн.

В цій частині провадження у справі № 916/306/19 закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 по справі № 916/306/19 залишити без змін, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1.Позов Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» про розірвання договору та стягнення задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» (68802, Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188В; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна (Краснофлотська), 28; ) суму заборгованості у розмірі 36 892 /тридцять шість тисяч вісімсот дев`яносто дві/ грн. 31 коп., суму пені у розмірі 1 174 /одна тисяча сто сімдесят чотири/ грн. 85 коп., суму 3% річних у розмірі 243 /двісті сорок три/ грн. 02 коп., суму індексу інфляції у розмірі 920 /дев`ятсот двадцять/ грн. 51 коп.

3.Розірвати договір оренди нерухомого майна № 229 ГУИ від 09.09.2014р., укладений між Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна (Краснофлотська), 28; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» (68802, Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188В; ).

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» (68802, Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188В; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна (Краснофлотська), 28; ) судовий збір в сумі 3 842 /три тисячі вісімсот сорок дві/ грн. 00 коп.»

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна (Краснофлотська), 28; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Україна» (68802, Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188В; ) судові витрати за розгляд апеляційної скарги у сумі 786 /сімсот вісімдесят шість/ грн. 36 коп.

Зобов`язати Господарський суд Одеської області видати накази у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.11.2019.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

Л.О. Будішевська