ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" листопада 2019 р. Справа № 924/927/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засідання Адамчук І.П., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" с. Крупець Славутського району Хмельницької області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт - 2015" м. Шепетівка Хмельницької області

про стягнення 3 980,08 грн. 3% річних, 47 158,25 грн. пені, 65 741,61 грн. штрафу, 9 301,50 грн. інфляційних втрат

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Вінцковська А.В. - керівник

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 09.09.2019р. прийнято до розгляду позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" с. Крупець Славутського району Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт - 2015" м. Шепетівка Хмельницької області про стягнення 157865,44 грн., з яких 35000,00 грн. основний борг, 39090,75 грн. пеня, 65741,61 грн. штраф, 3854,44 грн. 3% річних, 14178,64 грн. інфляційні втрати, які заявлені згідно договору поставки № від 01.01.2018р., відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 26.09.2019р.

За заявою відповідача ухвалою суду від 26.09.2019р. здійснено перехід до розгляду справи №924/927/19 в порядку загального позовного провадження, замінено перше судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Судом у судовому засіданні 22.10.2019р. постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 12.11.2019р. Ухвалою суду від 22.10.2019р. викликано позивача - ТОВ "Суффле Агро Україна" у підготовче засідання по справі №924/927/19.

Ухвалою суду від 12.11.2019р. прийнято заяву позивача про уточнення (зменшення) розміру позовних вимог, закрито підготовче провадження, справу №924/927/19 призначено до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 28.11.2019 року.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 157865,44 грн., з яких 35000,00 грн. основний борг, 39090,75 грн. пеня, 65741,61 грн. штраф, 3854,44 грн. 3% річних, 14178,64 грн. інфляційні втрати, заявлених на підставі договору поставки № від 01.01.2018р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання умов вказаного договору позивачем поставлено відповідачу продукцію 27.07.2018р., що підтверджується видатковою накладною № від 27.07.2018р. на суму 219 138,72 грн. З огляду на прострочення відповідачем оплати за отриманий товар, позивач нарахував пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати, про стягнення яких звернувся з позовом до суду. Окремо, позивач просить суд повернути надмірно сплачений судовий збір за звернення з позовною заявою до суду згідно платіжного доручення №2062 від 28.08.2019р.

Відповідач у відзиві від 19.09.2019р. зазначив, що строк оплати за поставлену продукцію згідно видаткової накладної від 27.07.2018р. настав 10.12.2018р., що узгоджено сторонами у специфікації № від 27.07.2018р. до вказаної накладної, а тому проведені позивачем нарахування з 01.11.2018р. є необгрунтованими. ТОВ "Агросвіт - 2015" підтвердив прострочення сплати за отриману продукцію та надав докази повної оплати боргу проведеної у період з 03.06.2018р. по 10.09.2019р., що підтверджується доданими платіжними дорученнями. На думку відповідача, позивачем не надано доказів існування боргу за договором поставки № від 01.01.2018р., проведення відповідачем проплат та акту звірки розрахунків. При цьому, з посиланням на ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, останній просить суд максимально зменшити розмір штрафних санкцій з урахуванням обставин повного погашення основної заборгованості та надмірно великим розміром нарахованих штрафних санкцій, пояснюючи виникнення прострочення оплати сезонністю роботи ТОВ "Агросвіт - 2015".

26.09.2019р. від позивача надійшли письмові обгрунтування застосування штрафних санкцій, в яких зазначено про наявність можливості у відповідача щодо сплати боргу за отриманий товар, на підтвердження чого надано копію балансу ТОВ "Агросвіт - 2015" на кінець 2018р. Позивач стверджує щодо понесення товариством збитків з огляду на втрату 21% річних від суми боргу, оскільки саме дану відсоткову ставку останній сплачує за кредитування юридичної особи внаслідок вибуття коштів з обороту на 10 місяців, що вплинуло на результат здійснення його господарської діяльності. ТОВ "Суффле Агро Україна" вважає правомірним нарахування пені поза межами строку встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України до моменту виконання рішення суду, оскільки вказана можливість передбачена умовами п. 8.1 договору. При цьому, останній підтверджує факт укладення специфікації від 27.07.2018р.

Окремо, у письмових обгрунтуваннях позивачем зазначено, що останній не підтримує позовних вимог про стягнення 35000,00 грн. у зв`язку зі сплатою боргу після звернення з позовом до суду. При цьому, позивач просить стягнути з відповідача понесені у справі витрати та нарахування.

22.10.2019р. позивачем подано заяву про уточнення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача 65 741,61 грн. штрафу, 9 301,50 грн. інфляційних втрат, 3 980,08 грн. 3% річних, 47 158,25 грн. пені та судові витрати по оплаті судового збору, оскільки погашення залишку боргу відбулось після звернення з позовом до суду. В заяві вказано, що позивач не підтримує позовну вимогу про стягнення основного боргу в сумі 35 000,00 грн. у зв`язку зі сплатою відповідачем останнього, а в частині 3% річних, пені та інфляційних втрат здійснено та додано їх новий розрахунок з визначенням усіх оплат.

22.10.2019р. відповідачем надано додаткові пояснення, у яких останній заперечив щодо наданих позивачем документів в обґрунтування отримання коштів у 2018 році та можливості погашення боргу, з огляду на сезонний характер роботи товариства та надходження коштів на рахунок відповідача від здійснення господарської діяльності лише влітку 2019 року, з яких одразу було сплачено борг в добровільному порядку, що підтверджується доданою випискою з банківського рахунка за період з 01.08.2018р. по 02.09.2019р. Відповідач наголошує на тому, що твердження щодо кредитування позивача під 21% річних не підтверджено документально, та звертає увагу суду на те, що за 10 місяців жодної претензії про сплату боргу на його адресу не надходило та, при цьому, борг щомісячно зменшувався, що свідчить про відсутність збитків у позивача. Відповідач просить суд керуватись нормами чинного законодавства при обрахунку пені та штрафу, оскільки положення договору поставки № від 01.01.2018р. їм суперечать, зокрема в частині обрахунку пені за період понад 6 місяців, та у випадку стягнення неустойки - максимально зменшити останню. До пояснень додано витяг з реєстру великих платників податків на 2019 рік та копії банківських виписок ТОВ "Агросвіт-2015".

Представник відповідача у судовому засіданні 28.11.2019р. позицію викладену у відзиві та додаткових поясненнях підтримав.

В судове засідання 28.11.2019р. позивач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, місце та час судового слухання справи, однак судом враховується подане останнім 18.11.2019р. клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому позивач підтримує уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи за його відсутності та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представника позивача за матеріалами справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.01.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агросвіт-2015" (покупець) укладено договір поставки № (далі - договір), відповідно до умов якого договір є змішаним у розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення продавцем покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю (п. 1.1 договору).

У п. 1.1.1 договору зазначено, що у відповідності до умов, зазначених у даному договорі, продавець зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення.

Пунктом 1.2 договору врегульовано, що загальний об`єм поставки - означатиме або плановий об`єм поставки, зазначений у специфікаціях до даного договору, або фактичний об`єм поставки відповідно до: видаткових документів, що повинен відповідати плановому об`єму поставки +/- 5 %. Загальна вартість поставки означатиме загальний об`єм поставки, помножений на ціну.

Умови даного договору встановлюють загальні правила поставки вищезазначених сільськогосподарських товарів та поширюються на усі додаткові угоди, додатки, специфікації, що встановлюють додаткові умови продажу товарів, укладені у 2018 році, незалежно від того, чи містять вони посилання на даний договір, чи ні. При цьому, умови договору застосовуються в об`ємі, що не суперечить вказаним додатковим угодам, додаткам чи специфікаціям. Дана норма, однак, не виключає можливості, що до інших додатків на продаж товарів не застосовуватимуться умови даного договору, якщо про це прямо зазначено у такому додатку (п. 1.3 договору).

У п. 3.1 договору зазначено, що поставка здійснюється автомобільним транспортом на умовах ЕХW (склад продавця), якщо інше не передбачено в специфікації. Умови поставки викладаються у відповідності з вимогами ІНКОТЕРМС 2010, за виключенням тих особливостей, що притаманні зовнішньоекономічній діяльності.

Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару при відвантаженні, його вагу, відсутність пошкоджень і, у випадку виявлення, негайно повідомити про це продавця. Товар вважається переданим за кількістю та якістю (цілісність упаковки та інші видимі дефекти) за умови підписання товарно-транспортної (залізничної) накладної чи видаткової накладної покупцем. Претензії по кількості після прийому-передачі товарів та підписання накладних не можуть бути заявлені покупцем та не приймаються продавцем. У разі виявлення претензій по кількості чи якості складається акт згідно пункту 3.4. договору (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору під час поставки продавець зобов`язаний передати покупцю всю документацію на товар згідно з законодавством. Покупець повинен повідомити про відсутність усіх необхідних товаросупровідних документів завчасно, до прийняття поставки. Претензії про відсутність документів після поставки не беруться до уваги. При поставці продавцем надаються наступні документи: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Рахунок-фактура надається при передоплаті, якщо інше не зазначено в договорі. Свідоцтво на насіння/сертифікат якості надається на вимогу покупця.

У зв`язку з тим, що постачання за договором має характер централізовано-кільцевих перевезень, підписання видаткової накладної представником покупця можливе без довіреності на отримання матеріальних цінностей шляхом скріплення свого підпису на документах печаткою покупця, відміченою в даному договорі в пункті «Реквізити та підписи сторін» (п. 3.6 договору).

За умовами п. 3.7 договору покупець несе відповідальність за належне підписання та передачу продавцю оригіналів товаросупроводжувальних документів на товар. Одностороння відмова від підписання документів (в т.ч. їх неналежне оформлення, умисне чи з необережності) при фактичному отриманні товару не допускається, в такому випадку продавець матиме право використовувати будь-які інші докази поставки, в т.ч. складські документи, товарно-транспортні накладні, акти звірок, скан-копії, факсокопії документів, що направлялися сторонами до обміну оригіналами, покази свідків тощо.

У п. 4.1 договору сторони погодили, що номенклатура товару, його кількість та ціна зазначаються у специфікаціях до даного договору. При оплаті товару покупець обов`язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь-якої існуючої заборгованості покупця.

Згідно з п. 4.3 договору якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31 жовтня 2018 року. Якщо в додатках до договору буде вказана дата із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2018 рік.

Відповідно до п. 4.4 договору у разі поставки товару продавцем без отримання погодженої попередньої оплати від покупця, кінцевою датою розрахунків (в т.ч. для цілей обчислення штрафних санкцій) сторони домовилися рахувати день підписання видаткової накладної.

В разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України. Аналогічна відповідальність покладається на покупця/замовника у разі несвоєчасної оплати наданих послуг на підставі статті 5 договору (п. 8.1 договору).

За умовами п. 8.2 договору покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15% від суми прострочення за кожен 1 повний місяць прострочення. Аналогічна відповідальність покладається на покупця/замовника у разі несвоєчасної оплати наданих послуг на підставі статті 5 договору.

Сторони погодили, що документи, передані шляхом факсимільного або електронного зв`язку однією із сторін іншій стороні, мають юридичну силу нарівні з оригіналами до моменту надання оригіналів документів. Сторони зобов`язуються здійснити обмін оригіналами документів протягом 10 робочих днів з моменту оформлення таких документів, якщо більш стислі строки не передбачені законодавством (п. 9.5 договору).

У п.п. 9.6, 9.7 договору зазначено, що договір діє з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У разі пролонгації дії даного договору на 2019 та наступні роки, вважатиметься, що посилання в тексті договору на певні строки, події, додатки та специфікації 2018 року, будуть застосовуватися відповідно сторонами на 2019 та подальші роки, якщо інше не буде погоджено сторонами додатково.

Договір поставки № від 01.01.2018р. підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

За змістом наданої відповідачем Специфікації № від 27.07.2018р., факт укладення якої підтверджено позивачем, сторонами узгоджено строк оплати поставленого товару (насіння гібриду кукурудзи Р9241 на суму 219 138,72 грн. з ПДВ) - 10.12.2018р.

На виконання умов договору поставки № від 01.01.2018р. позивачем поставлено відповідачу товар (засоби, насіння) на загальну суму 296 806,30 грн., що підтверджується видатковими накладними № від 29.04.2018р. на суму 69 407,98 грн., № від 03.05.2018р. на суму 8259,60 грн., № від 27.07.2018р. на суму 219 138,72 грн.

До матеріалів справи додано односторонній акт звіряння розрахунків, згідно з яким борг ТОВ "Агросвіт-2015" перед ТОВ "Суффле Агро Україна" станом на 27.08.2019р. складає 40 000,00 грн.

Відповідно до наданих до матеріалів справи виписки по рахунку позивача за період з 14.05.2018р. по 11.06.2019р., уточненого розрахунку позовних вимог та платіжних доручень, відповідач сплатив позивачу 296 806,30 грн. у період з 14.05.2018р. по 10.09.2019р.

У зв`язку з тим, що відповідач сплачував за отриманий товар за договором поставки від 01.01.2018р. № з простроченням платежів, позивач нарахував до стягнення з останнього 3 980,08 грн. 3% річних, 47 158,25 грн. пені, 65 741,61 грн. штрафу, 9 301,50 грн. інфляційних втрат, про стягнення яких звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.2018р. між сторонами укладено договір поставки №, відповідно до умов якого ТОВ "Суффле Агро Україна" зобов`язується поставляти, а ТОВ "Агросвіт-2015" приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів.

У вказаному договорі визначено, що останній є змішаним у розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На виконання умов договору поставки № від 01.01.2018р. позивачем поставлено відповідачу товар (засоби, насіння) на загальну суму 296 806,30 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи видатковими накладними.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 4.3 договору якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31 жовтня 2018 року. За змістом Специфікації № від 27.07.2018р., сторонами узгоджено строк оплати поставленого товару - 10.12.2018р.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що відповідач сплатив позивачу 296 806,30 грн. у період з 14.05.2018р. по 10.09.2019р. При цьому, встановлений Специфікацією від 27.07.2018р. обов`язок щодо оплати за одержаний товар до 10.12.2018р. відповідач виконав з простроченням платежів.

Враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки, позивач просить стягнути нараховані на підставі ст. 625 ЦК України 3 980,08 грн. - 3% річних за період з 10.12.2018р. по 09.09.2019р. та 9 301,50 грн. інфляційних втрат за грудень 2018р. - серпень 2019р.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При перерахунку заявлених до стягнення 3% річних, суд дійшов до висновку, що останні є правомірними, обґрунтованими та заявленими в межах максимального розміру за обрахований позивачем період, а тому вимога про стягнення 3 980,08 грн. - 3% річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

При вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат судом враховується, що інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатись й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вищевказана позиція узгоджується висновками Пленуму Вищого господарського суду України з викладеними у абз. 2 п. 3.1 ч. 3 та п. 3.2 ч. 3 постанови №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

На підставі викладеного, судом здійснено перерахунок інфляційних втрат та встановлено, що позивач невірно визначив період для обрахунку останніх, оскільки його розпочато в місяць виникнення прострочення, а не з наступного, тому вимога про стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання підлягає задоволенню частково у розмірі 8011,14 грн. В частині стягнення 1290,36 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути на підставі п.п. 8.1, 8.2 договору 47 158,25 грн. пені за період з 10.12.2018р. по 09.09.2019р. та 65 741,61 грн. штрафу у розмірі 15% за два повних місяці прострочення.

Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п.п. 8.1, 8.2 договору сторони узгодили, що в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України. Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15% від суми прострочення за кожен 1 повний місяць прострочення.

У разі порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом враховується, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019р. у справі №917/194/18).

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення пені та штрафу, суд дійшов до висновку, що передбачений договором поставки № від 01.01.2018р. штраф заявлено в межах максимального розміру за заявлений період, а пеня заявлена позивачем з перевищенням максимально можливого розміру, внаслідок чого у стягненні 4,66 грн. пені належить відмовити.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, може бути зменшено за рішенням суду, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Відповідно, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічна за змістом і норма ст.233 ГК України, згідно якої у разі, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства господарським судам Пленумом Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" надано роз`яснення, зокрема у п. 3.17.4 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК у попередній редакції), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

Судом враховується, що поставлений позивачем 27.07.2018р. товар відповідач оплачував частинами з 03.06.2019р. по 10.09.2019р.

З аналізу наданих відповідачем документів доданих до заяви про зменшення штрафних санкцій, судом вбачається, що при надходженні коштів на банківський рахунок останнього, здійснювались платежі за отриманий від позивача товар.

При цьому, після подання відповідачем заяви про зменшення розміру пені, позивачем не надано належних та достатніх доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення відповідачем оплати за одержаний товар, погіршення фінансового стану та ускладнення в господарській діяльності товариства.

Враховуючи значний розмір штрафу та пені, систематичне добровільне погашення відповідачем боргу як до, так і після відкриття провадження у справі, оскільки прострочення грошових зобов`язань також компенсуються заявленими до стягнення інфляційними втратами та трьома відсотками річних, суд вважає наведені обставини винятковими та такими, що дають право на підставі ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України зменшити розмір неустойки (47153,59 грн. пені, 65741,61 грн. штрафу), що підлягає стягненню з відповідача на 50%, та стягнути з останнього 23576,80 грн. пені та 32870,81 грн. штрафу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне позовні вимоги задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача 3 980,08 грн. 3% річних, 8011,14 грн. інфляційних втрат, 23576,80 грн. пені, 32870,81 грн. штрафу. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, при розподілі судового збору щодо вимоги про стягнення штрафу та пені судом приймається до уваги позиція Пленуму Вищого господарського суду України викладена в постанові №18 від 26.12.2011р.

З огляду на зменшення позивачем розміру позовних вимог та внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом при зверненні з позовною заявою, суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України 521,98 грн. витрат по сплаті судового збору сплаченого згідно платіжного доручення №2062 від 28.08.2019р.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" с. Крупець Славутського району Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт - 2015" м. Шепетівка Хмельницької області про стягнення 3 980,08 грн. 3% річних, 47 158,25 грн. пені, 65 741,61 грн. штрафу, 9 301,50 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт - 2015" (30400, м. Шепетівка, Хмельницької області, вул. Українська, буд. 106, корп. А, кв. 25, ідентифікаційний код 39432875) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, с. Крупець, Славутського району, Хмельницької області, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний код 34863309) 3 980,08 грн. 3% річних, 8011,14 грн. інфляційних втрат, 23576,80 грн. пені, 32870,81 грн. штрафу, 1901,21 грн. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

У стягненні 4,66 грн. пені та 1290,36 грн. інфляційних втрат відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, с. Крупець, Славутського району, Хмельницької області, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний код 34863309) з Державного бюджету України 521,98 грн. витрат по сплаті судового збору сплаченого згідно платіжного доручення №2062 від 28.08.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2019р.

Суддя А.М. Яроцький

Віддруков. 4 прим.:

1 - до справи;

2, 3 - позивачу (30068, Хмельницька обл., Славутський район, с. Крупець, вул. Б. Хмельницького, 43); 01001, м. Київ, Музейний провулок, 4, поверх 4)

4 - відповідачу - ( 30400, Хмельницька обл., м. Шепетівка, вул. Українська, буд. 106, корп .. А, кв. 25)