ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р. Справа№ 910/8091/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Гуля В.С., адвокат, довіреність №б/н від 01.06.2019;

від відповідача - не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/8091/19 (суддя Маринченко Я.В., повний текст складено - 03.09.2019) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Девелопмент» до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» про стягнення 456 099,38 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТ-Девелопмент» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» про стягнення 456 099,38 грн.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №12-1/0102-19 від 29.01.2019, в частині здійснення повної та своєчасної оплати переданого покупцю програмного забезпечення, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 430 000, 00 грн. основного боргу, 11 076,92 грн. пені, 3 746,30 грн. 3% річних та 11 276,16 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/8091/19 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Девелопмент» 430 000 грн. заборгованості, 3 746,30 грн. 3% річних, 9 069,78 грн. інфляційних втрат, 11 076,92 грн. пені, а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 6 808,39 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Так, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежним чином виконано договірні зобов`язання в частині здійснення оплати за поставлений позивачем товар (програмне забезпечення). Відтак, за висновком суду вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 430 000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи порушення відповідачем строків оплати товару, згідно вірного розрахунку позивача, стягненню також підлягає пеня у розмірі 11 076,92 грн. При цьому часткове задоволення позовних вимог мотивовано тим, що при здійсненні розрахунку сум 3% річних та інфляційних втрат, позивачем допущено арифметичні помилки. Тому, за розрахунком суду стягненню підлягає 3 746,30 грн. 3% річних та 9 069,78 грн. інфляційних втрат.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (яке є правонаступником Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, код - 00100227) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

За доводами апелянта, судом не надано належної правової оцінки листу, надісланого відповідачем 03.06.2019 на електронну адресу ESET з пропозицією розрахунку актуальної цінової пропозиції з урахуванням скорочення штату працівників відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» ДП НЕК «Укренерго» з 1 500 робочих місць до 700 робочих місць. Скаржник вважає, що надіслання такого листа є пропозицією щодо внесення змін до договору, утім позивач відповіді на лист не надав, чим на думку апелянта, порушив вимоги ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач правом на участь свого представника не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ІТ-Девелопмент» (постачальник) 29.01.2019 було укладено договір №12-1/0102-19.

Відповідно до п. 1.1 договору предмет закупівлі (за ДК 021:20-3 Пакети програмного забезпечення для захисту від вірусів Програмне забезпечення ESET Endpoint Protection Advanced (або еквівалент). За договором постачальник зобов`язується передати покупцю програмне забезпечення (програмну продукцію ESET Endpoint Protection Advanced, функціональні можливості якого відповідають вимогам, зазначеним у додатку 1 до договору (Специфікації) його налаштування (активації) шляхом надання електронних ключів активації на умовах договору (далі - ПЗ), а також надати дозвіл, який надає покупцю право на використання ПЗ як об`єкта права інтелектуальної власності (невиключну ліцензію) за ціною, у кількості, у строки згідно з договором, а покупець зобов`язується здійснити оплату на умовах договору. Постачальник передає програмну продукцію, здійснює його налаштування (активацію), передає невиключну ліцензію протягом 7 робочих днів з дня отримання заявки від замовника, але не пізніше 31.01.2019. Постачальник передає програмну продукцію, здійснює його налаштування (активацію), передає невиключну ліцензію протягом 7 робочих днів з дня отримання заявки від замовника, але не пізніше 31.01.2019.

Згідно п. 1.2 договору, обсяги закупівлі можуть бути зменшені покупцем в односторонньому порядку, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця.

Ціна договору станом на дату його укладення становить 430 000 грн. без ПДВ, згідно з Специфікацією, що є додатком №1 до договору (п. 2.4 договору).

В свою чергу, специфікацією №1 до договору сторони погодили постачання програмної продукції ESET Endpoint Protection Advanced, на 1 рік, для захисту 1500 об`єктів у кількості 1 шт. вартістю 430 000 грн. (без ПДВ).

Відповідно до п. 3.2 договору оплата за договором здійснюється покупцем протягом 25 (двадцяти п`яти) банківських днів з дати підписання ним акту приймання-передачі програмної продукції та за наданим постачальником (після підписання покупцем зазначених актів) рахунком-фактурою.

Пунктом 4.1 договору визначено, що виконання постачальником зобов`язань відповідно до умов договору засвідчується шляхом підписання акту приймання передачі програмної продукції, що складаються постачальником відповідно до вимог щодо оформлення первинних документів, та передається покупцю не пізніше дати передачі постачальником невиключної ліцензії, налаштування (активації) ПЗ.

За умови відсутності зауважень до постачальника покупець підписує акти, зазначені у пункті 4.1, протягом 5 (п`яти) днів після їх отримання від постачальника (п.4.3 Договору).

Згідно п. 4.4 договору, покупець вправі не підписувати акти, якщо мають місце зауваження покупця (зокрема у разі, якщо ключ/код активації ПЗ є такими, що не працює), при цьому покупцем складається відповідний документ про недоліки. Документ про недоліки надається/направляється постачальнику для виконання.

Відповідно до п. 5.2 договору, за порушення строків оплати (за винятком випадків, встановлених договором: відсутність/зменшення фінансування витрат покупця у відповідному періоді) покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У пункті 9.1 сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.01.2020 (включно).

Як зазначає позивач, на виконання умов вказаного договору, він передав відповідачу програмне забезпечення, функціональні можливості якого відповідають вимогам, зазначеним у Додатках 1 та 2 до договору, а також специфікації, на загальну суму 430 000,00 грн.

Проте, у встановлений договором строк - 05.03.2019, відповідач свої договірні зобов`язання не виконав, вартість отриманої програмної продукції не оплатив.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією №150519/01 від 15.05.2019, в якій вимагав від Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» виконати свої зобов`язання за договором належним чином та перерахувати на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Девелопмент» суму заборгованості в розмірі 437 365,96 грн. без ПДВ, у тому числі 7 365,96 грн. пені за порушення умов оплати програмного забезпечення.

Однак, відповідач вимоги претензії не виконав, борг не погасив, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції позов задоволено частково.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до умов договору №12-1/0102-19 від 29.01.2019 позивач передав відповідачеві «Програмну продукцію ESET Endpoint Protection Advanced. На 1 рік. Для захисту 1 500 об`єктів» у кількості 1 шт. на загальну суму 430 000 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акту №1 прийому-передачі програмної продукції від 29.01.2019.

У пунктах 4, 5 акту зазначено, що програмна продукція за кількістю, асортиментом та комплектністю відповідає вимогам, затвердженим сторонами в договорі. До якості переданої програмної продукції покупець претензій не має.

Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками обох сторін, без жодних зауважень.

Отже, позивачем виконано договірні зобов`язання щодо передачі покупцю замовленого програмного забезпечення, у повному обсязі.

Разом з тим, положенням п. 3.2 договору №12-1/0102-19 від 29.01.2019 визначено, що оплата за договором здійснюється покупцем протягом 25 банківських днів з дати підписання ним акту приймання-передачі програмної продукції та за наданим постачальником (після підписання покупцем зазначених актів) рахунком-фактурою.

Однак, відповідач у вказаний строк не оплатив вартість переданого йому програмного забезпечення у сумі 430 000 грн.

Доказів, які б підтверджували здійснення покупцем відповідної оплати (на дату винесення оскаржуваного рішення), матеріали справи не містять.

Таким чином, вказані обставини свідчать про доведеність існуючої заборгованості у відповідача перед позивачем у сумі 430 000 грн., і за вірним висновком суду першої інстанції вимога позивача про стягнення заборгованості у вказаному розмірі є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Утім апелянт вважає, що ним умови договору не порушувались, посилаючись у своїх доводах на лист, надісланий ним 03.06.2019 на електронну адресу .

Стосовно зазначеного колегія суддів зауважує, що роздруківка електронного листа від 03.06.2019 не може розцінюватися судом як доказ звернення відповідача до позивача з пропозицією внести зміни до договору, оскільки умовами договору не передбачено обміну кореспонденцією між сторонами шляхом направлення електронних листів на адреси електронної пошти сторін, відомостей про офіційні електронні адреси сторін договір не містить, у зв`язку з чим неможливо встановити, що лист надсилався саме позивачу. При цьому, як вірно вказав місцевий суд, відповідач звернувся з листом вже після прийняття програмного забезпечення та настання строку для його оплати.

З огляду на викладене, доводи апелянта про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 188 ГК України, у зв`язку з ненаданням ним відповіді на лист від 03.06.2019 з пропозицією внесення змін до договору, є необґрунтованими, оскільки відповідачем не доведено факт надіслання такого листа позивачу.

Стосовно перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 746,30 грн. 3% річних, 9 069,78 грн. інфляційних втрат та 11 076,92 грн. пені, колегія суддів зазначає наступне.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що за порушення строків оплати (за винятком випадків, встановлених договором: відсутність/зменшення фінансування витрат покупця у відповідному періоді) покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Враховуючи, що відповідач допустив прострочення оплати переданої йому програмної продукції за договором №12-1/0102-19 від 29.01.2019, згідно наданого позивачем розрахунку суми пені, суд дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача 11 076,92 грн. пені, нарахованої за період з 06.03.2019 по 19.06.2019.

Разом з тим, як вірно зазначив місцевий суд, при визначенні розміру 3% річних та інфляційних витрат позивачем було допущено арифметичні помилки, тому, згідно здійсненого судом перерахунку, з відповідача підлягають стягненню 3 746,30 грн. 3% річних та 9 069,78 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язання у сумі 430 000 грн., суд дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача 3 746,30 грн. 3% річних, 9 069,78 грн. інфляційних втрат та 11 076,92 грн. пені.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що відповідачем виконано оскаржуване рішення від 03.09.2019 в частині сплати основного боргу за договором №12-1/0102-19 від 29.01.2019 у розмірі 430 000,00 грн., на підтвердження чого до відзиву додано копію банківської виписки по рахунку ТОВ «ІТ-Девелопмент», з якої вбачається, що операція по оплаті була проведена 27.08.2019 (до 03.09.2019 - дати прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зі змісту положень ч. 3 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 вбачається, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Подана товариством з обмеженою відповідальністю «ІТ-Девелопмент» банківська виписка, як додатковий доказ у справі, колегією суддів не приймається, з огляду на те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано причин неможливості подання вказаного документа до суду першої інстанції.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, що здійснений ним платіж у сумі 430 000,00 грн. на розрахунковий рахунок позивача, може бути врахований як оплата суми заборгованості за договором №12-1/0102-19 від 29.01.2019 при виконанні рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/8091/19.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/8091/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/8091/19.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 25.11.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко