ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року Справа № 923/800/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. за участю секретаря судового засідання Борхаленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м.Херсон

до відповідача: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м.Херсон

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі

про стягнення заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Шуляк С.І. - уповн. предст., дов. 19.12.2018

від відповідача: Горбачевська К.В. - уповн. предст., дов. від 29.12.2018

від третьої особи: Кірєєва Ю.В. - уповн. предст., дов. від 17.01.2019

в с т а н о в и в:

Процесуальні дії у справі

17.09.2019 до Господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" до ДП "Херсонський морський торговельний порт" про стягнення заборгованості за Договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № НОМЕР_1 від 26.06.2014 у розмірі 5623,58 грн. (п`ять тисяч шістсот двадцять три грн. 58 коп.), з яких: основний борг - 3651,55 грн.; інфляційні втрати - 310,40 грн., 3 % річних - 130,00 грн.; пеня - 1531,63 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2019, справу розподілено судді Ярошенко В. П.

Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено перше засідання по справі на 15 жовтня 2019 року, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим.

08.10.2019 за вх. № 9274/19 надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

15.10.2019 за вх. № 2/2362/19 третя особа подала до суду пояснення на позовну заяву.

15.10.2019 за вх. № 2/2377/19 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року судове засідання відкладено на 31 жовтня 2019 року.

30.10.2019 за вх. № 10092/19 до суду надійшли заперечення від відповідача.

В судовому засіданні 31.10.2019 було оголошено перерву до 10год. 00хв. 12.11.2019.

В судовому засіданні 12.11.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування своєї позиції, позивач посилається на наступні твердження.

26 червня 2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області (за текстом Договору - Орендодавець) та Відповідачем - Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» (за текстом Договору -Орендар) було укладено Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № НОМЕР_1 (надалі за текстом позовної заяви - Договір).

На підставі укладеного договору оренди Відповідач отримав у строкове платне користування вбудоване нежитлове приміщення площею 17,4 кв. м. та вбудоване нежитлове приміщення площею 7,98 кв.м. на третьому поверсі будівлі інженерного корпусу за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, 4, що перебуває на балансі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів україни»

У відповідності до п. 3.6 Договору, відповідач зобов`язан сплачувати орендну плату не пізніше 15 числа наступного місяця оренди у співвідношенні 70% - до бюджету, 30% - балансоутримувачу, яким є Позивач.

У відповідності до пункту 3.11 Договору, відповідач повинен сплатити орендну плату до дня повернення майна.

Акт приймання-передавання орендованого державного майна (про повернення майна) у зв`язку з розірванням Договору було підписано Відповідачем, Позивачем та Орендодавцем (Третьою стороною по справі на стороні Позивача) 18 липня 2018 року.

А відтак Відповідач мав сплатити орендну плату до 18 липня 2018 року, в тому числі заборгованість за орендною платою.

Відповідач зобов`язання щодо сплати орендної плати за травень, червень та за період з 1 по 17 липня 2018 року не сплатив, у зв`язку з чим заборгував 3651,55 грн.

Через невиконання Відповідачем зобов`язань йому нараховані інфляційні втрати - 310,40 грн., 3 % річних - 130,00 грн.; пеня - 1531,63 грн.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач заявлені до нього вимоги не визнав та послався на наступні аргументи.

01 травня 2018 року Орендарем були звільнені орендовані приміщення. Про вказані обставини було додатково інформовано Балансоутримувача листом №10-15/52-1 від 03.05.2018.

Листом № 10-27/52 від 03.05.2018 Орендарем було направлено Балансоутримувачу Акти приймання-передавання орендованого майна (про повернення майна) згідно договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна. Таким чином ДП "ХМТП" було виконано обов`язок передбачений п. 10.11. Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № НОМЕР_1 від 26.06.2014 щодо складання відповідних Актів приймання-передавання орендованого майна (про повернення майна).

На виконання наказу Міністерства інфраструктури України № 178 від 16.04.2018 за актом приймання-передачі від 22.05.2018 спірне майно було передане з балансу Позивача на баланс Відповідача.

За таких обставин, факт передачі майна на баланс у відповідності до положень статті 204 Господарського кодексу України припинила зобов`язання шляхом поєднання управненої та зобов`язаної сторони в одній особі.

Крім того, відповідач зазначає, що для звернення позивача з вимогами про стягнення штрафних санкцій станом на дату подачі позовної заяви, строк позовної давності вже вичерпано.

Стислий виклад позиції третьої особи

Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі надане пояснення по суті позову, за яким третя особа підтверджує укладення договору оренди з Відповідачем, а також зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати станом на момент припинення договору виникла заборгованість до Державного бюджету України, у сумі 2395,01 грн. Також Регіональним відділенням, відповідно до умов п.п. 3.7 та 3.8 Договору відповідачу була нарахована пеня у сумі 419,97 грн., та штраф в сумі 500грн. В свою чергу, вказана заборгованість була сплачена відповідачем відповідно до платіжних доручень №36 ВІД 24.05.2019, №11402 ВІД 28.05.2019 та №11419 від 29.05.2019 в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних взаємовідносин

26 червня 2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області (Орендодавець) та Відповідачем - Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» (Орендар) було укладено Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № НОМЕР_1 (Договір).

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні положення.

Додатковими договорами № 1 від 28.09.2015 р. та № 2 від 15.06.2017 р. Орендодавець та Орендар (Відповідач) вносили зміни до умов Договору щодо предмету Договору, строку його дії, орендної плати тощо.

Відповідно до Договору (п. 1.1 .Договору), викладеному в редакції Додаткового договору № 2 від 15.06.2017 року, в строкове платне користування Відповідача було передано державне нерухоме майно - вбудоване нежитлове приміщення площею 17,4 кв. м. та вбудоване нежитлове приміщення площею 7,98 кв.м. на третьому поверсі будівлі інженерного корпусу за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, 4, що перебуває на балансі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів україни», Позивача по справі.

Відповідно до п.2.1. Договору Орендар вступає в строкове платне користування Майном у термін, вказаний в Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передавання Майна.

Факт передачі державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна в користування Відповідачу підтверджується вищезазначеним Договором та Актом приймання- передавання орендованого майна від 26.06.2014 р., складеним та підписаним Орендодавцем, Балансоутримувачем та Орендарем.

Відповідно до п. 3.1. Договору, викладеному в редакції Додаткового договору № 2 від 15.06.2017 року, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2017 року - 2537,45 гривень (дві тисячі п`ятсот тридцять сім гривень 45 копійок).

Виходячи зі змісту п. 3.6. Договору орендна плата перераховується Орендарем самостійно до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступаючого за звітним місяцем з урахуванням щомісячного індексу інфляції, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п.5.3. Договору, викладеному в редакції Додаткового договору № 2 від 15.06.2017 року, Орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу, що також відповідає вимогам ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Оренда плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, згідно п.3.7. Договору, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 3.11. Договору визначено, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Згідно п.10.11. Договору Майно вважається поверненим Орендодавцю та Балансоутримувачу з моменту підписання Орендодавцем, Балансоутримувачем та Орендарем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря.

01 травня 2018 року Орендарем були звільнені орендовані приміщення. Про вказані обставини було додатково інформовано Балансоутримувача листом №10-15/52-1 від 03.05.2018.

Акт приймання-передавання орендованого державного майна (про повернення майна) у зв`язку з розірванням Договору було підписано Відповідачем, Позивачем та Орендодавцем (Третьою стороною по справі на стороні Позивача) 18 липня 2018 року. Відтак Майно вважається поверненим Відповідачем Позивачеві та Орендодавцеві (Третій стороні по справі на стороні Позивача) 18 липня 2018 року.

У зв`язку з відсутністю своєчасної самостійної оплати орендної плати Відповідачем по Договору ( вимоги п. 3.6.Договору) Позивачем на адресу Відповідача направлялися листи з доданими до них для сплати за надані послуги документами, а саме:

- за травень 2018 року: рахунок на оплату № 1586 від 15.06.2018 року на суму 1435,05 грн., з урахуванням ПДВ та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 3501 від 15.06.2018 року з оренди приміщень (лист від 18.06.2018 №26-05-04-25/166, одержаний Відповідачем 20.06.2018, вх. № 2481/01-24);

- за червень 2018 року: рахунок на оплату № 1783 від 12.07.2018 року на суму 1435,05 грн., з урахуванням ПДВ та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 4050 від 12.07.2018 року з оренди приміщень (лист від 16.07.2018 № 26-05-04-25/196, одержаний Відповідачем 17.07.2018, вх. № 2832/01-24);

- за липень, з 01.07.2018 року по 17.07.2018 року: рахунок на оплату № 2053 від 15.08.2018 року на суму 781,45 грн з урахуванням ПДВ та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 4949 від 15.08.2018 року з оренди приміщень (лист від 21.08.2018 № 26-05-04-25/244, одержаний Відповідачем 22.08.2018, вх. № 3378/01-24).

За обрахунками Позивача Відповідач орендну плату, належну йому у пропорції 30 % за травень, червень та частину липня 2018 року не сплатив.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем станом на 21.01.2019 р. умов Договору, ХФ ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту)

23.01.2019р. надіслала на адресу Відповідача претензію за вих. № 26-01-01-18/13, в якій викладено вимогу щодо здійснення відповідних дій по виконанню своїх обов`язків за Договором, а саме щодо перерахування заборгованості у сумі 3651,55 грн. на рахунок Позивача.

Відповідь на претензію від 31.01.2019 року за вих. № 18-09/36, яку було отримано Позивачем 07.02.2019 року (вх. № 368/26/Вх), містить твердження Відповідача щодо відсутності підстав для її задоволення.

Через невиконання зобов`язання Позивачем нараховані інфляційні втрати - 310,40 грн., 3% - 130,00 грн., пеня - 1531,63 грн.

Разом з тим, відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 16.04.2018 № 178 «Про безоплатну передачу майна Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та додатку № 1 до нього приміщення «чайної разом з виконробською» передане з балансу Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на баланс Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт».

22.05.2018 комісією, утвореною згідно наказу Міністерства інфраструктури України, було складено Акт приймання-передачі, затверджений в.о. Міністра інфраструктури України Лавренюком Ю.Ф., відповідно до якого, з балансу ХФ ДП «АМПУ» (адміністрація Херсонського МП) на баланс ДП «ХМТП» було передано в тому числі і майно, яке було предметом договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № НОМЕР_1 від 26.06.2014.

Норми права, застосовані судом. Оцінка доказів.

Установлені судом обставини наявності укладеного договору, свідчать про виникнення між його сторонами майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір оренди майна.

Так, за статтею 283 ГК України: "За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності" (частина 1); "У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ)" (частина 2); "Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання" (частина 3).

Поряд з цим у відповідності до статті 286 того ж Кодексу орендар сплачує орендодавцеві незалежно від наслідків своєї господарської діяльності орендну плату, яка є фіксованим платежем та встановлюється сторонами у грошовій формі.

Зі змісту приписів статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 ЦК України та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 ГК України випливає, що Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання і пов`язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Так, за приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Разом з тим, враховуючи, що орендоване майно є державним майном, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Зокрема, відповідно до частини 1 статті 2 «орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності».

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що орендар зобов`язаний протягом дії договору оренди сплачувати орендодавцеві оренду плату у встановлений строк, а безпосередньо між сторонами такого правочину виникають правовідносини оренди (найму).

У відповідності до частини 7 статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, продовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

У свою чергу, за змістом статті 173 цього Кодексу "Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку" (частина 1).

У відповідності до статті 174 ГК України "Господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання".

Поряд з цим, у відповідності до статті 175 того ж Кодексу "Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом" (частина 1).

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: "Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом" (частина 1); «Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2); "Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином" (частина 7).

За змістом статті 196 ГК України у разі якщо в господарському зобов`язанні беруть участь кілька управнених або кілька зобов`язаних суб`єктів, кожний з управнених суб`єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов`язаних суб`єктів повинен виконати зобов`язання відповідно до частки цього суб`єкта, визначеної зобов`язанням.

Пунктом 17 "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу" установлено, що у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Відповідно до статті 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється серед інших випадків у разі поєднання управленої та зобов`язаної сторін в одній особі.

Отже, господарські зобов`язання виникають серед іншого із договорів та існують як протягом дії договору, так і по його завершенню, а у випадку поєднання управленої та зобов`язаної сторін в одній особі вони припиняються. При цьому кожний з управнених у зобов`язанні вправі вимагати його виконання у відповідній частці.

Водночас, суд зазначає, що зобов`язання Відповідача по сплаті такої частки припинилися за наслідками передачі майна з балансу Позивача на баланс Відповідача, оскільки фактично здійснилося поєднання управненої та зобов`язальної особи в одній особі по відношенню до цієї частки. У зв`язку з таким поєднанням Позивач перестав бути балансоутримувачем майна, а тому і перестав бути управленою стороною за договором на отримання частки орендної плати. За таких обставин зобов`язання Відповідача по сплаті Позивачу частки орендної плати припинилися починаючи з 23.05.2018.

У даному контексті судом не приймаються до уваги посилання Позивача, викладені у запереченнях на відзив, щодо відсутності державної реєстрації прав на орендоване майно та переходу таких прав, оскільки ні Позивач, ні Відповідач не є власниками майна, а є його балансоутримувачами в певний період.

Так, згідно з пунктом 3 «Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» балансом підприємства є звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал.

Отже, балансоутримувачем майна є особа, якою воно обліковується за правилами бухгалтерського та фінансового обліку, а також здійснюються заходи з його утримання, а тому на таку особу не розповсюджуються положення діючого законодавства щодо державної реєстрації речових прав на це майно.

Суд також вказує, що повернення орендованого майна з оренди за актом приймання-передачі від 18.07.2018 взагалі не впливає на факт припинення зобов`язань щодо сплати частки орендної плати Позивачу, оскільки на момент складання цього акту Позивач вже не був балансоутримувачем майна, а тому наявність його підпису в акті не має юридичного значення.

У відповідності до положень пунктів 10.10 та 10.11 укладеного договору оренди орендоване майно у разі припинення або розірвання договору підлягало поверненню протягом трьох робочих днів Орендодавцю та Балансоутримувачу шляхом підписання акту приймання-передачі.

Безпосередньо балансоутримувач майна змінився, а тому вказані договірні умови не підлягали виконанню у частині складання акту за участі попереднього балансоутримувача.

Таким чином, користування майном припинилося з моменту підписання між Орендарем та Орендодавцем відповідного акту приймання-передачі від 18.07.2018, і таке підписання розцінюється судом як його підписання управненою стороною (Третьою особою), а не односторонньо лише зобов`язаною стороною (Відповідачем), а тому саме до цієї дати Відповідач повинен був сплачувати орендну плату. Проте, з урахуванням наведеного сплата орендної плати до 18.07.2018 повинна була здійснюватися виключно Орендодавцеві у розмірі 70 %, а безпосередньо Позивачу у розмірі 30 % лише до 22.05.2018.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що Відповідачем допущено порушення статті 193 ГК України у частині несплати орендної плати у період з 1 по 22 травня 2018 року включно, оскільки він не сплатив 1018, 42 грн (з розрахунку: 1435,05 грн. : 31 день х 22 дні = 1018,42грн) орендної плати у встановлений строк та прострочив виконання зобов`язання на цю суму.

Натомість нарахування Позивачем Відповідачу орендної плати після припинення зобов`язання тобто з 23.05.2018 по 17.07.2018 у сумі 2633,13 грн. (з розрахунку: 3651,55 грн. 1018, 42 грн = 2633,13 грн) є неправомірним.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язань

Вирішуючи правомірність нарахованої та заявленої до стягнення 1531,63 грн. пені, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме "пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання" (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, в пункті 3.7 договору сторони встановили можливість застосування пені у випадку несвоєчасної оплати за надані послуги.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку Позивачем пеня обрахована відповідно до кожного з орендних платежів та виходячи із суми заборгованості 3651,55 грн. (а не з урахуванням наведеної вище правомірної суми основної заборгованості у розмірі 1018,42 грн. за зобов`язаннями 22 днів травня 2018 року), а відтак є неправомірною.

Крім того, суд зазначає, що позивач здійснив нарахування пені поза межами строку позовної давності (заявленою відповідачем), виходячи з наступних правових позицій та договірних умов.

Так, у відповідності до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік.

Згідно з положеннями частини 1 статті 261 того ж Кодексу «перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права …», а за частиною 5 цієї ж статті «за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання».

Суд також зазначає, що якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України). Так, за частиною 4 названої статті "сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові".

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. При цьому аргументи відповідача, що про порушене право позивач міг дізнатися раніше, ніж він стверджує, мають ґрунтуватись не на можливих обставинах (визначене законодавством право отримувати публічну інформацію з державних реєстрів тощо), а на конкретних обставинах, що підтверджуються наданими у справі належними доказами, за яких суд може однозначно (достеменно) встановити момент, коли особа могла довідатись про порушення його прав.

При цьому суд зазначає, що при розрахунку пені застосовується шестимісячний строк можливого нарахування пені, який установлений положеннями частини 6 статті 232 ГК України, за яким нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. А відтак, враховуючи викладені правові положення щодо строку позовної давності та дату звернення із позовом (17.09.2018), період нарахування пені з 16.06.2018 по 16.09.2018 є неправомірним.

Суд наводить власний розрахунок пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1018.4217.09.2018 - 25.10.20183918.0000 %0.099 %*39.17
1018.4226.10.2018 - 13.12.20184918.0000 %0.099 %*49.22
1018.4214.12.2018 - 15.12.2018218.0000 %0.099 %*2.01
Таким чином, загальна сума пені за договором складає 90,40 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 1441,23 грн (1531,63 грн. - 90,40 грн. = 1441,23 грн.) задоволенню не підлягають.

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення 310,40 грн. інфляційних та 130,00 грн. річних, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України "боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом".

Сплата інфляційних та річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У даному випадку Позивачем інфляційні та річні обраховані відповідно до кожного з орендних платежів та виходячи із суми заборгованості 3651,55 грн., а тому з урахуванням наведеної вище правомірної суми основної заборгованості у розмірі 1018,42 грн. за зобов`язаннями 22 днів травня 2018 року інфляційні та річні відповідно складають 89,56 грн. та 38,34 грн. виходячи з наступних розрахунків:

- розрахунок інфляційних втрат:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
16.06.2018 - 16.09.20191018.421.08889.561107.98
- розрахунок процентів:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1018.4216.06.2018 - 16.09.20194583 %38.34
Таким чином, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити Позивачу 89,56 грн. інфляційних та 38,34 грн. річних. При цьому нарахування 220,84 грн. інфляційних (з розрахунку: 310,40 грн. - 89,56 грн. = 220,84 грн) та 91,66 грн. річних (з розрахунку: 130,00 грн. 38,34 грн. = 91,66 грн.) є неправомірним.

Висновки суду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати 1018,42 грн. - основної заборгованості, 90,40 грн. - пені, 89,56 грн. - інфляційних та 38,34 грн. - річних у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, не спростування їх Відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у цих сумах.

Натомість позовні вимоги в інших сумах задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 3450 від 12.09.2019 у сумі 1 921,00 грн., які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 422,76 грн.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (73000, м. Херсон, пр-т Ушакова, 4; ідентифікаційний код 01125695, п/рахунок НОМЕР_2 у філії АТ "Укрексімбанк" в м.Херсоні, МФО 322313, ІПН 31) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (ідентифікаційний код 38728533, ІПН 97, п/р НОМЕР_3 АБ "Укргазбанк" в м.Херсоні, МФО 320478) 1018,42 грн. основної заборгованості; 90,40 грн. - пені, 1107,98 грн. інфляційних втрат; 38,34 грн. річних, 770,35 грн. - компенсації по сплаті судового збору

3. В іншій частині позову у задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Дата складання повного тексту рішення - 19.11.2019

Суддя В.П.Ярошенко