ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року Справа № 915/1911/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", м. Миколаїв, ,

до Громадської організації інвалідів "Херсонське товариство інвалідів", м. Херсон, ,

про стягнення 40178,45 грн.

Без виклику сторін.

Суть спору: 22.08.2019 Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №06/1052 від 15.08.2019 в якій просить суд стягнути з Громадської організації інвалідів "Херсонське товариство інвалідів" заборгованості за Договором від 01.08.2018 №РОФ-1638 в розмірі 40178,45 грн. з якої: 32 703,51 грн. - основна заборгованість, 6 145,30 грн. - пеня, 807,96 грн. - інфляційні, 521,68 грн. - 3% річних.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору №РОФ-1638 від 01.08.2018 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Слобідська (Цокупенко), 220, що перебуває на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт", укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, як орендодавцем та Громадською організацією інвалідів "Херсонське товариство інвалідів", як орендарем, в частині своєчасної оплати за орендоване майно.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16 вересня 2019 матеріали справи № 915/1911/19 передано до Господарського суду Херсонської області.

19 вересня 2019 року матеріали справи № 915/1911/19 надійшли до Господарського суду Херсонської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2019 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Згідно частини 1 статті 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється у порядку наказного та позовного провадження, яке (тобто позовне) може бути загальним або спрощеним. У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 247 того ж Кодексу, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, визначення яким надане в частині 5 статті 12 Кодексу. Так, за цією статтею, малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на даний час 1921,00 грн).

З огляду на ціну позову, яка є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та, у відповідності до частини 1 статті 247 та частини 7 статті 250 ГПК України, суд визначив, що дана справа підлягає розгляду виключно у порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, що слідує з частини 5 статті 252 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року прийнято позовну заяву Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу № 915/1911/19 визначено розглядати за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин та заперечення (в разі надходження відповіді на відзив), а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачу запропоновано надати до суду відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 120 ГПК України виклик і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною 4 ст. 89 ЦК України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

З метою належного повідомлення учасників провадження про розгляд справи судом та про право подати відзив на позовну заяву та заперечення на відзив, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.09.2019 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження позивача та відповідача, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

До суду повернулось поштове повідомлення з відміткою про вручення ухвали суду позивачу.

03 жовтня 2019 року на адресу суду повернулось копія ухвали про відкриття провадження направлена відповідачу з відміткою пошти: "про відсутність адресанта за вказаною адресою ".

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Так, ухвала суду від 23 вересня 2019 року направлена на адресу відповідача, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 73003, вул. Поповича, 4, кв. 34, м. Херсон, , повернута на адресу суду з відміткою пошти "про відсутність адресанта за вказаною адресою".

Відповідно до частин третьої і сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справах № 910/15442/17 від 16.05.2018, 910/23064/17 від 10.09.2018, 906/587/17 від 24.07.2018.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 23.09.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також судом враховано висновок Європейський суд з прав людини про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

У разі розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до цього Кодексу, без призначення судового засідання, процесуальні дії, строк вчинення яких, відповідно до цього Кодексу, обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятись протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Станом на день розгляду справи по суті, відповідачем відзиву на позовну заву не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, не надання відповідачем відзиву на позовну заяву не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, а також приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріалами справи свідчать, що 01.08.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (надалі - орендодавець) і Громадською організацією інвалідів "Херсонське товариство інвалідів" (надалі - орендар або відповідач) був укладений договір оренди державного нерухомого майна № РОФ-1638 (надалі - договір) розташованого за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Слобідська (Цокуренка), 220, що перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (надалі - позивач або балансоутримувач).

Предметом укладеного договору є передача орендарю в оренду державного нерухомого майна, а саме: бази відпочинку "Портовик" у складі: будинків відпочинку 6 одн. (літ.А-3) площею 809,5 кв.м., (літ Е-1) площею 32,6 кв.м., (літ Г-1) площею 14,0 кв.м., (літ. Д-1) площею 14,0 кв.м., літ (Ж-1) площею 14,0 кв.м., (літ. 3-1) площею 14,0 кв.м., кухні (літ. Б-1) площею 143,3 кв.м., їдальні (літ. Б-1) площею 115,4 кв.м., душової (літ. В-1) площею 122,5 кв.м., складу № 7 (літ. И-1) площею 953,7 кв.м., вагончиків - 2 од. (літ К) площею 18,4 кв.м. і (літ Р) площею 31,5 кв.м., майданчику з каміном та навісом (II, літ. Л) площею 175,9 кв.м., туалету (літ. О) площею 33,2 кв.м., підвалу (літ. П) площею 25,2 кв.м., душової літньої з щитовою (літ. С, Т) площею 50,8 кв.м., замощення асфальтового з водоколонкою (І, № 19) площею 8125,3 кв.м., підпірних стінок (№№ 20,21), огорожі (№№ 22, 23, 25, 26, 27, 29, 33, 18) (Далі-Майно), загальною площею 10693,3 кв.м., згідно з планом розміщення орендованого майна (додаток 1 до договору оренди), розташоване за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Слобідська (Цокуренка) 220, що перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 30.04.2018 і становить за незалежною оцінкою 984 500 грн.

За умовами вказаного договору орендодавець взяв на себе зобов`язання передати орендоване майно орендарю за актом приймання - передачі, в свою чергу на останнього покладено обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Сторонами досягнуто згоди з істотних умов договору, визначено предмет договору, умови передачі орендованого майна, розмір орендної плати, порядок повернення майна, строк дії договору та інші умови договору.

Строк дії договору становить до 30.06.2021 року, в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до повного виконання зобов`язань.

Додатками до вказано договору є :

- Додаток №1 - план розміщення орендованого майна;

- Додаток № 2 - акт приймання - передавання орендованого майна;

- Додаток № 3 - розрахунок орендної плати

Зазначені додатки є невід`ємною і складовою частиною укладеного договору, зазначені додатки додано до матеріалів справи.

Учасниками договору погоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку червень 2018 року 14767,50грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць

За умовами п. 3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та балансоутримувачу.

Сторонами узгоджено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати ( п. 3.7 договору).

На виконання умов договору Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області було передано Громадській організації інвалідів "Херсонське товариство інвалідів" в оренду державне майно, що перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", зазначений факт позивач підтверджує доданим до позовної заяви копією акту приймання - передавання від 28.08.2018 (додаток № 2 до договору ) щодо передачі майна в оренду.

В свою чергу за твердженням позивача, відповідачем в порушення умов договору не своєчасно та не повному обсязі сплачено орендну плату за орендоване майно, на підтвердження зазначеного позивачем до позовної заяви додано направлені на адресу відповідача листи з вимогою здійснити оплату за надісланими рахунками та підставі складених актів наданих послуг за жовтень, листопад, грудень 2018 року та січень, лютий, березень 2019.

Також позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 061390 від 15.03.2019 з вимогою сплатити існуючу заборгованість.

Оскільки відповідачем не виконано вимогу позивача щодо сплати суми боргу, осатаній звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з першого заборгованості у розмірі 40178,45 грн. з якої: 32703,51грн. - основна заборгованість, 6145,30 грн. - пеня, 807,96 грн. - інфляційні втрати , 521,68 грн. - 3% річних.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" підлягають задоволенню повністю, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.08.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області і Громадською організацією інвалідів "Херсонське товариство інвалідів" був укладений договір оренди державного нерухомого майна № РОФ-1638, зазначене у договорі майно перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт".

На підставі акта приймання передачі від 28.08.2018 визначене майно було передано орендарю в оренду (а.с. 29), відповідно наданого позивачем рахунку орендної плати за базовий місяць (додаток № 3 до договору) орендна плата на місяць становить: 14767,50 грн. з яких відповідно до вимог п. 3.6. договору - 10337,25 (70%) сплачується до Державного бюджету та 4430,25 (30% ) балансоутримавачу.

Позивачем було направлено на адресу відповідача листами акти наданих послуг за період з жовтеня по грудень 2018 року та за період з січня по березень 2019 та рахунки № 21748421 від 31.10.2018 з вимогою про сплату 2127,55грн, № 26988421 від 30.11.2018 з вимогою про сплату 6825,58грн, № 30478421 від 31.12.2018 з вимогою про сплату 7766,42грн, № 02088421 від 31.01.2019 з вимогою про сплату 7844,08грн, № 03728421 від 28.02.2019 з вимогою про сплату 7883,30грн, № 06148421 від 31.03.2018 з вимогою про сплату 256,58грн.

Також до матеріалів справи додано копію рішення господарського суду Херсонської області у справі № 923/1071/18 від 19.02.2019 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, до Громадської організації інвалідів "Херсонське товариство інвалідів" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" про розірвання Договору оренди № РОФ-1638 від 01.08.2018.

Зазначеним рішенням позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, розірвано Договір оренди від 01.08.2018 № РОФ-1638, який укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Громадською організацією інвалідів "Херсонське товариство інвалідів" на державне нерухоме майно - базу відпочинку «Портовик» у складі: будинків відпочинку 6 одн. (літ.А-3) площею 809,5 кв.м., (літ Е-1) площею 32,6 кв.м., (літ Г-1) площею 14,0 кв.м., (літ. Д-1) площею 14,0 кв.м., літ (Ж-1) площею 14,0 кв.м., (літ. 3-1) площею 14,0 кв.м., кухні (літ. Б-1) площею 143,3 кв.м., їдальні (літ. Б-1) площею 115,4 кв.м., душової (літ. В-1) площею 122,5 кв.м., складу № 7 (літ. И-1) площею 953,7 кв.м., вагончиків - 2 од. (літ К) площею 18,4 кв.м. і (літ Р) площею 31,5 кв.м., майданчику з каміном та навісом (II, літ. Л) площею 175,9 кв.м., туалету (літ. О) площею 33,2 кв.м., підвалу (літ. П) площею 25,2 кв.м., душової літньої з щитовою (літ. С, Т) площею 50,8 кв.м., замощення асфальтового з водоколонкою (І, № 19) площею 8125,3 кв.м., підпірних стінок (№№ 20,21), огорожі (№№ 22, 23, 25, 26, 27, 29, 33, 18), загальною площею 10693,3 кв.м., розташоване за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Слобідська (Цокуренка) 220, що перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 30.04.2018 року і становить за незалежною оцінкою 984 500 грн.

В мотивувальній частині даного рішення зазначено, що підставою для розірвання договору оренди мана порушення відповідачем зобов`язань за укладеним договором у тому числі і щодо своєчасного внесення орендної плати у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1 договору у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання - передавання включно. Закінчення строку дії Договору не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

За актом приймання - передавання від 01.03.2019 орендоване майно повернуто орендодавцю.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Судом встановлено, що укладений 01.08.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Громадською організацією інвалідів "Херсонське товариство інвалідів" договір оренди державного нерухомого майна № РОФ-1638 за своїм змістом та правовою природою є договором оренди.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 283 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Одним із основних обов`язків орендаря у зобов`язанні з оренди майна є своєчасне та у повному обсязі внесення орендної плати. Такий обов`язок визначається також частиною 3 статті 18, частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статтею 286 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» однією із істотних умов договору оренди та основним обов`язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з п. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до пункту 5.3 Договору оренди орендар зобов`язувався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу. Пунктами 3.1, 3.3, 3.6 Договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку червень 2018 року 14767,50 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у наступному співвідношенні: 70% до державного бюджету; 30% на рахунок балансоутримувача.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідач прийняв у користування майно, проте в порушення умов пунктів 5.3. та 3.6. договору оренди не здійснив оплату за його користування, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 32703,51 грн. заборгованості по орендній платі є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені, то суд зазначає наступне, згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Пунктом 3.7. Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п.3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 521,68 грн., інфляційних втрат у розмірі 807,96 грн. та пені у розмірі 6145,30 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідач, позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Громадської організації інвалідів "Херсонське товариство інвалідів" (73000, м. Херсон, вул. Поповича, буд. 4, кв. 34, ) на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, ) суму основного боргу у розмірі 32703,51 грн., суму пені у розмірі 6145,30 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 807,96 грн., суму 3% річних у розмірі 521,68 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі "Судова влада України" за наступною адресою: http://ks.arbitr.gov.ua.

Рішення підписано 25.11.2019р.

Суддя С.В. Нікітенко