ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 926/34/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 ( Якімець Г.Г. , Бойко С.М. , Матущак О.І. ) у справі № 926/34/19 Господарського суду Чернівецької області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" про стягнення 4 374 291,36 грн

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Чернівецької області з позовом до Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" (далі - Відповідач) про стягнення 4 374 291,36 грн, з яких: 3 379 585,39 грн пені, 729 607,93грн інфляційних втрат та 265 098,04 грн 3% річних.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №3273/15-БО-38 від 24.12.2014 щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк, визначений договором, у зв`язку з чим Позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення, ухваленого судом першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 24.04.2019 позов задоволено частково. Суд стягнув з Відповідача на користь Позивача 185 627,46 грн інфляційний втрат та 31 866,81 грн 3% річних. В задоволенні решти вимог відмовлено.

4. Рішення суду мотивовано тим, що Відповідач частково погасив заборгованість перед Позивачем за природний газ до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому правомірним є нарахування Відповідачу 3% річних та інфляційних втрат лише на заборгованість, яка була погашена після набрання чинності вказаним Законом.

Короткий зміст оскаржуваної постанови, прийнятої судом апеляційної інстанції

5. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 рішення Господарського суду Чернівецької області від 24.04.2019 змінено, пункт 2 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: "стягнути з Відповідача на користь Позивача 1 121 855,71 грн, з яких: 545 224,34 грн - пеня, 103 159,98 грн - 3% річних та 473 471,39 грн - інфляційні втрати". В решті рішення Господарського суду Чернівецької області від 24.04.2019 залишено без змін.

6. Постанова суду мотивована тим, що частина заборгованості в сумі 2 717 582,83грн була погашена Відповідачем лише 31.05.2017, тобто, не була погашена Відповідачем станом на дату набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" і, оскільки Закон не змінює терміну виконання зобов`язання, встановленого сторонами в пункті 6.1 договору, тому правильним є нарахування штрафних санкцій та виплат, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), з наступного дня коли зобов`язання мало бути виконане, тобто, з 15.01.2016.

Короткий зміст вимог касаційної скарги Позивача

7. Позивач подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанцій, в якій просить її скасувати, в частині відмови у стягненні 3 252 435,65 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи Позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

8. Списання санкцій можливе за умови включення підприємства до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, проте Відповідач не включений до такого реєстру.

9. Судом апеляційної інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.02.2018 у справі №908/3211/16.

Позиція Відповідача у відзиві на касаційну скаргу

10. Відповідач відзив на касаційну скаргу Позивача не надав, що у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення у даній справі у касаційному порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги Відповідача

11. Відповідач також подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанцій, в якій просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи Відповідача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

12. Судом апеляційної інстанції невірно застосовано частину 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки не враховано, що стягнення пені та штрафних санкцій, які передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, підлягають саме з листопада 2016 року, тобто, з дня набрання чинності вказаним Законом, а не з дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

13. Апеляційним господарським судом під час прийняття постанови не враховано висновки Верховного Суду, які викладені у справах №904/10736/16, №904/990/18, №904/4071/18 щодо того, що неустойка, інфляційні нарахування та 3% річних відповідно до частини 3 статті 7 Закону підлягали нарахуванню лише на суму боргу, що залишилася несплаченою станом на 30.11.2016, а відповідні нарахування на заборгованість з урахуванням сплаченої станом на 30.11.2016 суми є неправомірними.

Позиція Позивача у відзиві на касаційну скаргу

14. Позивач відзив на касаційну скаргу Відповідача не надав, що у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення у даній справі у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

15. Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Позивачем (Продавець) та Відповідачем (Покупець) 24.12.2014 укладено договір №3273/15-БО-38 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

16. На виконання умов договору Позивач протягом 2015 року передав у власність Відповідачу природний газ на загальну суму 68 472 175,92 грн.

17. Проте, Відповідач розрахувався за прийнятий газ з простроченням строків оплати, зокрема, на суму 65 754 593,09 грн здійснено оплату до 30.11.2016, а на суму 2 717 582,83 грн оплату здійснено 31.05.2017, у зв`язку з чим Позивачем нараховано пеню в сумі 3 379 585,39 грн, 3% річних в сумі 265 098,04 грн та інфляційні втрати в сумі 729 607,93 грн.

18. 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії").

За приписами частини першої статті 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

19. Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

20. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії. При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанови від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 06.06.2018 у справі №925/770/17, від 01.04.2019 у справі №922/2784/18, від 10.06.2019 у справі №904/4592/18, від 18.09.2019 у справі №920/102/19).

21. Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

22. Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

23. Як встановлено судами попередніх інстанцій, на момент набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016) заборгованість Відповідача за поставку природного газу у 2015 році за договором купівлі-продажу природного газу від 24.12.2014 була погашена в сумі 65 754 593,09 грн.

24. З огляду на наведене, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що оскільки заборгованість в сумі 65 754 593,09 грн погашена Відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому заявлені Позивачем до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на вказану вище суму коштів у зв`язку з несвоєчасною оплатою Відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався для виробництва теплової енергії, не нараховуються та підлягають списанню відповідно до вимог статті 7 вказаного Закону, а виконання такої норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. З огляду на зазначене, доводи скаржника, наведені в пункті 8 постанови, Судом відхиляються.

25. Водночас, суд апеляційної інстанції на відміну від місцевого господарського суду, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки станом на час набрання чинності вказаним вище Законом (30.11.2016) частина заборгованості в сумі 2 717 582,83 грн не була сплачена Відповідачем, а була погашена лише 31.05.2017, тому нарахування штрафних санкцій та виплат, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, відповідно до статей 530, 610, 611, 612 ЦК України, частини 6 статті 232 ГК України, слід здійснювати з наступного дня коли зобов`язання мало бути виконане, тобто, з 15.01.2016. З огляду на наведене, доводи касаційної скарги, зазначені в пункті 12 постанови Судом відхиляються.

26. Здійснивши перерахунок нарахованих Позивачем сум пені, інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням суми боргу (2 717 582,83 грн) та періоду заборгованості (15.01.2016-14.07.2016 для пені, 15.01.2016-31.05.2017 для інфляційних втрат та 3% річних), апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача 1 121 855,71 грн, з яких: 545 224,34 грн - пеня, 103 159,98 грн - 3% річних та 473 471,39 грн - інфляційні втрати.

27. Щодо посилання Позивача, яке наведене в пункті 9 постанови, колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а зазначення у цій постанові про включення до реєстру такого підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, є наведенням фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, а не правовою позицією Верховного Суду про необхідність включення підприємства до вказаного реєстру для застосування частини 3 статті 7 Закону "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

28. Посилання Відповідача, наведене в пункті 13 постанови колегією суддів відхиляється, оскільки неустойка, інфляційні втрати та 3% річних підлягають нарахуванню лише на суму боргу, яка залишалася несплаченою станом на час набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" і саме така правова позиція викладена Верховним Судом у справах №904/10736/16, №904/990/18, №904/4071/18 і така позиція не суперечить правовій позиції, викладеній у даній постанові Суду.

29. Таким чином, колегія суддів перевірила доводи касаційних скарг Позивача та Відповідача на предмет законності оскаржуваного судового рішення апеляційного господарського суду виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом на результат вирішення спору не впливають.

30. Отже, наведені в касаційних скаргах доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права.

31. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржниками не зазначено й не обґрунтовано.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

32. З огляду на викладене вище, касаційні скарги Позивача та Відповідача задоволенню не підлягають, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо розподілу судових витрат

33. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційних скарг та залишає без змін оскаржуване судове рішення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 у справі №926/34/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.