ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2019 справа № 914/1960/19

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І., за участю секретаря судового засідання Сала О.А., розглянув матеріали

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача: Комунального підприємства "Перемишлянитеплоенерго", м. Перемишляни, Львівська область,

предмет позову: стягнення 43 711,54 грн. заборгованості зі сплати пені та трьох відсотків річних,

підстава позову: порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №1234/16-БО-21 від 15.12.2015 року,

за участю представників:

позивача: Старчик Андрій Анатолійович - адвокат на підставі довіреності № 14-195 від 17.05.2019 року,

відповідача: Вовчак Романа Ярославівна - представник на підставі довіреності від 01.10.2019 року.

ПРОЦЕС

23.09.2019 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Перемишлянитеплоенерго» про стягнення 43 711,54 грн. заборгованості зі сплати пені та трьох відсотків річних.

Ухвалою суду від 30.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Хід розгляду справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Ухвала про відкриття провадження отримана сторонами, що підтверджено повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

18.10.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 20.11.2019 року з`явилися представники сторін, заяв, клопотань щодо розгляду справи не подавали.

У судовому засіданні 20.11.2019 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по договору № 1234/16-БО-21 від 15.12.2015 року. Позивач стверджує, що передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 635 630,85 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу. Оплату за переданий газ відповідач здійснював не у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору. За існування прострочення у періоди лютий-вересень 2016 року позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 40 746,03 грн. і три проценти річних у сумі 2 965,51 грн.

Відповідач заперечив позовні вимоги, зазначив, що КП «Перемишлянитеплоенерго» погасило заборгованість по основному боргу ще 16 вересня 2016 року. Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» набрав чинності 30.11.2016 року і норма ч.3 ст. 7 Закону пов`язує можливість ненарахування та списання вже нарахованих пені, інфляційних втрат та 3% річних у разі погашення основного боргу до набрання чинності цим Законом. Тому пеня та 3% річних, нараховані позивачем, на підставі прямої норми Закону та правових позицій Верховного Суду не можуть бути стягнені з відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

15.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі по тесту рішення - позивач, згідно з договором - постачальник) та Комунальним підприємством "Перемишлянитеплоенерго" (надалі по тексту рішення - відповідач, споживач згідно з договором) укладено договір постачання природного газу № 1234/16-БО-21, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (п. 1.1). Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам (п. 1.2).

Договором (п. 6.1) сторони погодили, що оплата за газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з актами приймання-передачі природного газу, підписаними представниками обох сторін, за січень-березень 2016 року, позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1 635 630,09 грн.

Згідно з виписками по рахунку за період отриманий газ періодично оплачувався відповідачем, а саме 18.02.2016 року здійснено оплату з призначенням платежу «за спожитий природний газ згідно з догов. №1324/16-БО-21 від 15.12.2015 за січень 2016р.» в сумі 500 000,00 грн., 19.02.2016 року в сумі 90 000,00 грн., 25.02.2016 року в сумі 230,87 грн. (розподіл коштів на виконання постанови №217), 02.03.2016 року в сумі 150 000,00 грн., 15.03.2016 року в сумі 200 000,00 грн., 16.03.2016 року в сумі 237 000,00 грн., 23.03.2016 року в сумі 11 217,60 грн.,

23.03.2016 року в сумі 140 000,00 грн. (за лютий 2016р.),

28.03.2016 року в сумі 230,87 грн. (розподіл коштів на виконання постанови №217),

18.04.2016 року в сумі 235 294,31 грн. (за лютий 2016р.),

29.04.2016 року в сумі 230,87 грн. (розподіл коштів на виконання постанови №217),

31.05.2016 року в сумі 240,95 грн. (розподіл коштів на виконання постанови №217),

29.06.2016 року в сумі 240,95 грн. (розподіл коштів на виконання постанови №217),

25.07.2016 року в сумі 267,72 грн. (розподіл коштів на виконання постанови №217),

30.08.2016 року в сумі 267,72 грн. (розподіл коштів на виконання постанови №217),

16.09.2016 року в сумі 68 578,32 грн. (за березень 2016р.),

27.09.2016 року в сумі 267,72 грн. (розподіл коштів на виконання постанови №217),

25.10.2016 року в сумі 34,10 грн. (розподіл коштів на виконання постанови №217), тобто на загальну суму 1 634 102,00 грн. Крім цього, листом від 29.01.2016 року №6 відповідач просив в платіжних дорученнях від 25.01.2016 року та від 27.01.2016 року вважати правильним призначення платежу «оплачено згідно з договором №1324/16-БО-21 від 15.12.2015 року».

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір постачання природного газу № 1234/16-БО-21 від 15.12.2015 року.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, за січень-березень 2016 року позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1 635 630,09 грн. Відповідачем здійснювалась оплата несвоєчасно, проте у період січень-жовтень 2016 року відповідачем сплачено по договору від 15.12.2015 року основний борг. Факт відсутності у відповідача основної заборгованості уже у вересні 2016 року визнається і самим позивачем, що вбачається із розрахунку заборгованості. На періоди існування прострочення основного боргу упродовж лютого - вересня 2016 року позивач нараховував відповідачу пеню та 3% річних.

При дослідженні порушення зобов`язань відповідачем суд враховує наступне.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016 року, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності Комунального підприємства "Перемишлянитеплоенерго" є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Згідно з долученими до відзиву ліцензіями Львівської обласної державної адміністрації від 27.09.2012 року (зі строком дії до 24.09.2017 року), Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.05.2015 року (зі строком дії до 12.05.2020 року) Комунальне підприємство "Перемишлянитеплоенерго" здійснює виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, а у період до 24.07.2017 року, тобто в спірний період, здійснював виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачанням теплової енергії.

Частиною третьою статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, визначено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2019 року у справі № 927/934/18 зазначив, що заборгованість за поставлений природний газ, на яку позивачем нарахована пеня, інфляційні втрати та 3% річних та стягнення яких є предметом позову у цій справи була погашена відповідачем до 30.11.2016 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", тому на зазначену заборгованість не підлягають нарахуванню неустойка, інфляційні та проценти річних в силу положень частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії".

Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 18.09.2019 року у справі № 922/77/19, що частиною 3 статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом. Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання за цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати на підставі частини 3 статті 7 Закону.

Відтак, враховуючи, що відповідач належить до підприємств, на відносини із врегулювання заборгованості яких поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ за договором було здійснено у повному обсязі до набрання чинності вказаного Закону, правомірним є застосування до спірних відносин положення частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що має наслідком відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір, сплачений за подання відповідної позовної заяви залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч.9 ст.165, ст. ст. 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25.11.2019 року.

Суддя Матвіїв Р.І.