СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа № 922/1996/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.

за участю представників:

позивач - Стрикаль М.В., посвідчення №5471 від 24.04.19р., довіреність № б/н від 20.06.19 р;

відповідач - Брагінська А.Л., посвідчення №905 від 24.12.04р., довіреність № б/н від 09.07.19 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна" (вх. №3351Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року (суддя Жельне С.Ч., повний текст складено 15.10.2019 року) у справі №922/1996/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова група Київ", м. Київ

про стягнення 236105,06 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова група Київ" про стягнення 236105,06 грн, з яких: передплата за недопоставлений товар складає 29693,42 грн, штраф у розмірі 41685 грн та упущена вигода у розмірі 54727,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по поставці продуктів за договором поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року (суддя Жельне С.Ч., повний текст складено 15.10.2019 року) у справі №922/1996/19 закрито провадження по справі №922/1996/19 в частині стягнення передплати за недопоставлений товар у розмірі 109998,90 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки, штрафу та упущеної вигоди; ухвалити в оскаржуваній частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова група Київ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна" неустойку, яка станом на 21.06.2019 складає 29693,42 грн, штраф у розмірі 41685 грн та упущену вигоду у розмірі 54727,74 грн, всього 126106,16 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна" на рішення господарського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року у справі №922/1996/19. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на 27 листопада 2019 р. о 10:30 годині.

На виконання вимог ухвали суду від 07.11.2019 року ТОВ "Зернова група Київ" надало відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення господарського суду таким, що прийняте з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна" (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зернова Група Київ" (відповідач, постачальник) 08.02.2019 року укладено Договір поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1, відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця продукти переробки зернових культур (Товар) на умовах та в строки, обумовлені Договором, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість Товару відповідно до умов Договору і Специфікацій, які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.2 договору вартість кожної окремої партії Товару та ціна за одиницю Товару, що поставляється згідно з Договором, визначається у Специфікації до Договору, яку Сторони підписують на кожну окрему партію Товару.

Відповідно до п. 4.3.2 Постачальник зобов`язаний поставити (передати) Товар, якість якого відповідає умовам, установлених розділом 2 Договору.

Пунктом 6.1 договору визначено, що місце передачі продукції фіксується у відповідній Специфікації до Договору. Разом з продукцією Постачальник зобов`язується передати Покупцю на кожну окрему партію продукції належним чином оформлену товарну (видаткову) накладну та товарно-транспортну накладну.

Так, 08.02.2019 на виконання умов договору поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019 сторонами була узгоджена Специфікація №1 до Договору (Додаток 5), за умовами якої Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність, а Покупець оплатити та прийняти наступний товар:

-Борошно житнє обдирне у кількості 43 т, загальною вартістю 258 000 грн. з ПДВ;

-Борошно житнє обдирне у мішках у кількості 54 т, загальною вартістю 337 500 грн. з ПДВ.

За умовами Специфікації №1 до Договору загальна вартість Товару становить 595 500,00 грн., в т.ч. ПДВ - 97500,00 грн.

Умовами договору визначений строк поставки товару за Специфікацією №1 - до 30.04.2019 року.

Позивачем на виконання умов Договору №0802-1 та Специфікації №1 до нього у період з 06.03.2019 по 07.03.2019 на рахунок відповідача перераховано грошові кошти у загальному розмірі 591 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (т.1 а.с.28-33).

Як встановлено судом попередньої інстанції та не заперечується відповідачем, останнім так і не було поставлено борошно житнє обдирне у мішках в кількості 17,599 тонн. на суму 109998,90 грн, що і стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення 109998,90 грн. передплати за недопоставлений товар, неустойку, яка станом на 21.06.2019 року складає 29693,42 грн., штраф у розмірі 41685,00 грн. та упущену вигоду у розмірі 54727,74 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019, укладений між позивачем та відповідачем.

Згідно з ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного Кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного Кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного Кодексу України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.

З наданої позивачем до суду копії платіжного доручення №1637 від 23.09.2019 вбачається, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідач сплатив позивачу 109998,90 грн. по переплаті за недопоставлений товар.

Враховуючи те що спір в частині стягнення з відповідача заборгованості по переплаті за недопоставлений товар в сумі 109998,90 грн. врегульовано сторонами, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі в частині стягнення з відповідача передплати за недопоставлений товар в розмірі 109998,90 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення неустойки 29693,42 грн, штрафу 41685,00 грн та упущеної вигоди у розмірі 54727,74 грн, які були нараховані позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019 , слід зазначити наступне.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного Кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 Цивільного Кодексу України та частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.1 Договору сторони узгодили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за Договором, вони несуть відповідальність, визначену Договором та чинним законодавством України.

Пунктом 7.4 Договору обумовлено, що у випадку порушення Постачальником строків поставки партії товару Постачальник зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен календарний день прострочення виконання зобов`язань, а за прострочення понад десять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків від вказаної суми.

У відповідності до п. 7.7 Договору сплата штрафних санкцій та відшкодування збитків не звільняє сторони від взятих на себе зобов`язань за Договором.

Відповідно до статті 224 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Таким чином, у вигляді реальних збитків відшкодовуються тільки ті витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Як уже зазначалось, штрафні санкції та упущена вигода були нараховані позивачем у зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов договору поставки продуктів переробки зернових культур №0802-1 від 08.02.2019, що полягає у непоставці позивачу у повному об`ємі та визначені строки товару, умови поставки якого перебачені цим Договором та Специфікацією №1 до нього.

Так, пунктом 6.2 Договору сторони визначили, що поставка (передача) Покупцю замовленої продукції здійснюється Постачальником на умовах вказаних в Специфікаціях до Договору.

Пунктом 2 Специфікації №1 встановлено місце поставки: із завантаженням на машину Покупця за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 114.

Як встановлено рішенням суд першої інстанції та наголошувалось відповідачем, борошно житнє обдирне в мішках не було поставлене в обумовлені договором строки в кількості 17,599 тонн на суму 109 998,90 грн саме з вини позивача, оскільки у визначені в Специфікації №1 строки позивачем так і не було подано машину на адресу м. Харків, вул. Плеханівська, 114 для завантаження товару, поряд із тим, як термін поставки та місце поставки товару чітко визначені у Специфікації №1.

Однак, позивач жодних доказів в розумінні ст. 74 ГПК України, які б підтверджували факт вчинення з його боку дій стосовно поставки машини для завантаження товару до 30.04.2019 за адресою м. Харків, вул. Плеханівська, 114, як це встановлено п.2 Специфікації №1 до договору не надав, що дало змогу дійти висновку, що непоставка в обумовлені договором строки товару в мішках в кількості 17,599 тонн на суму 109 998,90 грн. відбулася не з вини відповідача, а саме за відсутністю необхідних дій з боку позивача, оскільки останній належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог суду не надав.

З урахуванням вказаного, суд попередньої інстанції правомірно, на думку судової колегії, відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки 29693,42 грн., штрафу 41685,00 грн. та упущеної вигоди у розмірі 54727,74 грн. у зв`язку із їх недоведеністю та безпідставністю.

Колегія суддів зазначає, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року у справі №922/1996/19 без змін.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Україна" на рішення господарського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року у справі №922/1996/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року у справі №922/1996/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.12.2019 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.