ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 912/301/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Кролевець О.А., Мамалуй О.О.,

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

представників учасників справи

позивача - Прилуцький О.С.,

відповідача - Фільштейн В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодський завод пиломатеріалів"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2019

(головуючий суддя - Білецька Л.М., судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.)

та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.04.2019

(суддя Тимошевська В.В.)

у справі №912/301/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодський завод пиломатеріалів"

до Державного підприємства "Чорноліське лісове господарство"

про визнання договору купівлі-продажу укладеним,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодський завод пиломатеріалів" (далі - ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів", позивач) звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Державного підприємства "Чорноліське лісове господарство" (далі - ДП "Чорноліське лісове господарство", відповідач) про визнання укладеним між ДП "Чорноліське лісове господарство" та ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" договору купівлі-продажу необробленої деревини № 1/19/ЧОР від 21.12.2018 у редакції позивача.

1.2. В обґрунтування поданого позову ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" посилається на протиправність дій відповідача, який не погодив умов договору купівлі-продажу, запропонованого позивачем як переможцем аукціону з продажу необробленої деревини від 17.12.2018 (лоти №8 та №15).

1.3. Правовими підставами позову визначено статті 179-181 Господарського кодексу України.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. 17 грудня 2018 року Товарною біржею "Кіровоградська аграрна біржа" на базі електронної торгової системи https://auc.ukrforest.com проведено аукціон з продажу необробленої деревини з поставкою у 1-му кварталі 2019 року.

За результатами цього аукціону переможцем торгів за лотами №8 та №15 "Лісоматеріали круглі", продавець ДП "Чорноліське лісове господарство" визначено ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів".

2.2. Позивачу видано аукціонне свідоцтво про результати загального аукціону з продажу необробленої деревини заготівлі І кварталу 2019 року по ДП "Чорноліський лісгосп", який відбувся 17 грудня 2018 року (далі - Аукціонне свідоцтво від 17.12.2018).

Згідно з інформацією, вказаною в Аукціонному свідоцтві від 17.12.2018, позивач отримав право на укладення договору купівлі-продажу з ДП "Чорноліський лісгосп".

21 грудня 2018 року ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" підписало аукціонне свідоцтво.

2.3. Листом від 21.12.2018 №21/2 ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" звернулося до ДП "Чорноліське лісове господарство" з проектом договору купівлі-продажу необробленої деревини №1/19ЧОР від 21.12.2018 у двох екземплярах для підписання та направлення одного примірника договору на адресу позивача. До листа також додано копію Аукціонного свідоцтва від 17.12.2018. Зазначені документи ДП "Чорноліське лісове господарство" отримало 10.01.2019.

Листом від 23.01.2019 №11-14/53 ДП "Чорноліське лісове господарство" повернуло ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" проект договору купівлі-продажу без підпису та направило протокол розбіжностей за договором, що і стало підставою для звернення з позовом у цій справі.

3. Стислий виклад змісту рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 02.04.2019 позовні вимоги задоволено частково. Визнано укладеним між ДП "Чорноліське лісове господарство" та ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" договір купівлі-продажу необробленої деревини №1/19/ЧОР від 21.12.2018.

3.2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2019 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

3.3. Судові рішення обґрунтовані тим, що частина запропонованих позивачем у проекті договору умов щодо поставки товару не відповідають умовам пропозиції продавця.

Так, за висновком судів, недоведеною матеріалам справи є пропозиція позивача щодо обов`язку продавця навантажувати товар на автотранспорт покупця, як і пропозиція відповідача щодо відсутності у нього такого обов`язку.

У зв`язку з цим суди дійшли висновку, що запропоновані позивачем умови договору щодо визначення сторони, яка завантажує товар підлягають виключенню, а вказане зобов`язання має визначатися під час виконання договору в залежності від того чи включено вартість навантаження продавцем товару на транспорт покупця до ціни придбаного товару.

Таким чином, за висновком судів, прийнятною є редакція відповідача щодо другого абзацу пункту 1.2 договору та редакція позивача щодо пункту 6.3 договору.

3.4. Суди встановили, що відповідач під час розгляду справи не довів визначеного законами обов`язку покупця здійснити попередню оплату. Отже, розділ 7 договору "Порядок розрахунків" та пункт 8.1 договору в редакції, запропонованій позивачем, відповідає положенням ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України та Регламенту організації та проведення аукціонних торгів з продажу ресурсу необробленої деревини, заготовленої державними підприємствами.

3.5. Судом першої інстанції встановлено помилкове зазначення як позивачем у договорі, так і відповідачем у протоколі розбіжностей ціни товару в розмірі 3 240,00 грн за 1 куб.м, що не відповідає ціні відповідного товару в аукціонному свідоцтві. За змістом договору має бути зазначена ціна, яка відповідає ціні згідно з аукціонним свідоцтвом, а саме - 3 420,00 грн за куб.м.

3.6. Як зазначив суд першої інстанції, позивач у пункті 5.2 договору не наводив діючі в лісовій галузі норми щодо вимог до під`їзних шляхів до лісоскладу, які є спеціальними саме для таких доріг. З метою забезпечення безпеки руху господарський суд залишив вказаний пункт в договорі та виклав його у такій редакції: "Під`їзна дорога до складу, з якого відбуватиметься передача товару, повинна забезпечити можливість під`їзду та безпеку руху вантажного автомобіля вантажопідйомністю до 20 тонн". Суд апеляційної інстанції з таким висновком погодився.

3.7. Суди залишили пункт 9.2 договору в редакції позивача проте з урахуванням визначеного порядку розрахунку - подвійна облікова ставка НБУ від вартості переданого, але не оплаченого товару, за кожен день прострочення. Також залишено без змін запропоновану позивачем редакцію пункту 9.5 договору як таку, що відповідає положенням ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

3.8. Щодо редакції пункту 10.2 договору то суди врахували пропозицію відповідача, яка відповідає визначенню поняття форс-мажорних обставин, що наведено у Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Пункт 12.1 договору було виключено з урахуванням обставин укладення договору за рішенням суду.

3.9. Суд першої інстанції вважав безпідставним виокремлення відповідачем в пункті 12.4 договору лише грошового зобов`язання, оскільки наведений договір передбачає як грошове зобов`язання покупця, так і не грошове зобов`язання продавця, а отже, вказаний пункт підлягає викладенню у редакції позивача. Пункт 12.5 договору є таким, що не порушував і не обмежував прав відповідача. Натомість, запропоновані відповідачем у протоколі розбіжностей пункти 12.6, 12.7, 13.1 договору, за висновком суду першої інстанції, не відповідали фактичним обставинам та не врахували, що договір укладається за рішенням суду, а отже, не підлягають включенню до змісту договору, запропонованого позивачем. Суд апеляційної інстанції з цим погодився.

3.10. Посилання позивача на необхідність застосування у спірних правовідносинах Правил охорони праці для працівників лісового господарства, затверджені наказом Держнаглядохоронпраці України № 119 від 13.07.2005, суди відхилили, оскільки зазначені правила не розповсюджуються на правовідносини між позивачем та відповідачем, натомість регламентують відносини між ДП "Світловодське лісове господарство" як роботодавцем та його працівниками.

4. Стислий виклад змісту вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеними судовими рішеннями, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.04.2019 у частині визнання укладеним між ДП "Чорноліське лісове господарство" та ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" договору купівлі-продажу необробленої деревини №1/19/ЧОР від 21.12.2018 по наступним пунктам: 1.1, 1.2, 1.3, 3.17 4.1, 5.1, 5.2, 5.3, 6.1, 6.2, 6.3, 6.5, 7.1, 7.2,8.1.8.2, 8.3, 8.4, 9.2, 9.3, 9.4, 9.5 у редакції, викладеній судом у спірному рішенні. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2019 скасувати повністю. Ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" про визнання укладеним між ДП "Чорноліське лісове господарство" та ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" договору купівлі- продажу необробленої деревини №1/19/ЧОР від 21 грудня 2018 року по пунктам 1.1, 1.2, 1.3, 3.1, 4.1, 5.1, 5.2, 5.3, 6.1, 6.2, 6.3, 6.5, 7.1, 7.2, 8.1.8.2, 8.3, 8.4, 9.2, 9.3, 9.4, 9.5 у редакції, запропонованій позивачем. Судові витрати покласти на відповідача.

4.2. В обґрунтування зазначених вимог позивач стверджує, що рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.04.2019 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2019 ухвалені з порушенням норм матеріального права, а саме судами неправильно застосовано до спірних правовідносин ст.ст. 334, 655, 656, 664 Цивільного кодексу України та не застосовано ст.185 Господарського кодексу України.

У зазначеному аспекті скаржник акцентує увагу на тому, що на аукціонні торги продавцем ДП "Чорноліське лісове господарство" були виставлені саме лоти. Тому і умови договору повинні містити положення про купівлю-продаж "лотів", а не "товару", як помилково дійшли висновку суди попередніх інстанцій. Правила та терміни Інкотермс за твердженням позивача застосовуються лише у зовнішній торгівлі.

4.3. На думку позивача, суди протиправно не застосували положення ГОСТу 17461-84 "Технология лесозаготовительной промышленности", ГОСТу 9014.0-75 "Лесоматериалы круглые", а також Правила охорони праці для працівників лісового господарства, затверджені наказом Держнаглядохоронпраці України № 119 від 13.07.2005.

4.4. Позивач підтверджує, що в аукціонному свідоцтві зазначена вартість лісоматеріалу за ціною верхнього лісоскладу, проте у судовому засіданні він пропонував узгодити вартість доставки лотів з верхнього на нижній чи проміжний склад та вартість навантаження відповідачем лотів на автотранспорт позивача. Тобто позивач наполягає на необхідності здійснювати поставку з іншого складу продавця з покладанням на відповідача обов`язків по навантаженню.

4.5. Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав.

4.6. Під час розгляду справи у суді касаційної інстанції оголошувались перерви, про що зазначено в ухвалах Суду від 16.10.2019 та від 30.10.2019.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2 ст.300 ГПК України).

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір у справі стосується питання визнання укладеним договору купівлі-продажу необробленої сировини у запропонованій позивачем редакції.

5.2.2. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 Господарського кодексу України та ст. 649 Цивільного кодексу України, зокрема і у випадку коли сторони не врегулювали розбіжності щодо умов відповідного договору.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, суд касаційної інстанції вважає, що суди правильно кваліфікували спірні правовідносини, що склалися між сторонами.

5.2.3. Так, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 208-р від 18.04.2006 року "Про схвалення Концепції реформування та розвитку лісового господарства" ефективне використання лісових ресурсів передбачає запровадження порядку реалізації заготовленої деревини на конкурсних засадах через аукціони і торги для формування прозорого ринку деревини.

Відповідно до ст. 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

5.2.4. Зважаючи на норми законодавства, які визначають правову природу договору купівлі-продажу та визначають порядок його укладення, зміну, розірвання та виконання, обґрунтованим є висновок господарських судів з приводу доцільності використання у договорі терміну "товар", замість запропонованого позивачем "лот".

Посилання ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" у зазначеному аспекті на Регламент Товарної біржі "Кіровоградська аграрна біржа є помилковим, оскільки регламент регулює правові відносини, що виникають між учасниками та організатором під час проведення аукціонів з продажу необробленої деревини і встановлює порядок підготовки, реєстрації учасників торгів, проведення торгів, оформлення їх результатів та відповідальність за порушення цього регламенту. Згідно з п.7.2 Регламенту за результатами аукціонних торгів на підставі аукціонного свідоцтва між переможцем та продавцем необробленої деревини протягом десяти робочих днів від дати підписання свідоцтв оформлюються договори купівлі-продажу. Регламент не визначає порядок укладення цих договорів, на відміну від норм Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Отже, суди правильно зазначили, що для договорів купівлі-продажу законодавець використовує таке поняття, як "товар", тоді як "лот" - це партія аукціонного майна (товару), що пропонується для продажу на аукціонні.

Водночас суд касаційної інстанції зауважує, що зазначена обставина не впливає на ефективність захисту прав позивача у цій справі.

5.2.5. Вирішуючи спір у справі, суди встановили, що перед подачею заявки на участь в аукціоні 17.12.2018 позивач був обізнаний з визначеними відповідачем умовами поставки товару (лотів №8 та №15) з верхнього лісоскладу (франко-верхній склад). Підписавши аукціонне свідоцтво, позивач також погодився на умови поставки товару з верхнього складу.

Отже, ТОВ "Світловодський завод пиломатеріалів" знало та погодилося на відвантаження придбаної ним на аукціоні деревини з верхнього лісоскладу відповідача.

Доводи скаржника про безпідставність застосування міжнародних правил Incoterms 2010 з метою тлумачення терміну "франко" суд касаційної інстанції відхиляє як помилкові, зважаючи на приписи ч.4 ст.265 Господарського кодексу України.

Посилання скаржника на приписи ГОСТів 17461-84 та 9014.0-75 є необґрунтованими, оскільки відповідно до наказу Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації; сертифікації та якості" від 14.12.2015 № 184 "Про скасування міждержавних стандартів в Україні, що розроблені до 1992 року" з 01 січня 2018 року повністю скасовано чинність міждержавних стандартів в Україні, що розроблені до 1992 року, зокрема ГОСТ 17461-84 "Технология лесозаготовительной промышленности. Термины и определения" та ГОСТ 9014.0-75 "Лесоматериалы круглые. Хранение. Общие требования". Тобто доводи позивача про необхідність їх врахування є помилковими.

З приводу застосування до спірних правовідносин Правил охорони праці для працівників лісового господарства, затверджених наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 13 липня 2005 року №119, необхідно зазначити таке.

Відповідно до п.1.1 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості визначено, що правила установлюють вимоги з охорони праці, що поширюються на суб`єкти господарювання, які здійснюють науково-дослідну діяльність, виконують лісовпорядкувальні та вишукувальні роботи, створюють лісові насадження та доглядають за ними, здійснюють захист лісів від шкідників, хвороб та пожеж, ведуть будівництво і експлуатацію лісових доріг, лісосічні, лісотранспортні та лісоскладські роботи, заготівлю живиці та пневого осмолу, лісопиляння та інше первинне перероблення заготовленої деревини, роботи в малій лісохімії. Правила є обов`язковими для виконання роботодавцями та працівниками, а також тимчасово залученими до праці аспірантами, стажерами, студентами і учнями навчальних закладів, які проходять виробничу практику на підприємствах та в організаціях, а також осіб, що підвищують кваліфікацію.

Тобто зазначені Правила не регулюють відносини з укладення договору за результатами проведеного аукціону. Не містять ці Правила і приписів про заборону відвантажувати деревину споживачам з верхніх лісоскладів. Тому посилання скаржника на необхідність їх врахування під час вирішення спору саме у цій справі є також помилковим та відхиляється судом касаційної інстанції.

Отже, зважаючи на відсутність у законодавстві заборони відвантажувати деревину споживачам з верхніх лісоскладів, з огляду на конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій в межах вирішення спору про укладення договору за результатами проведеного аукціону, Суд вважає правильним висновок господарських судів про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в частині викладення пунктів 1.3, 6.1, 8.4 Договору у запропонованій ним редакції. Таким чином, доводи скаржника в цій частині також відхиляються судом касаційної інстанції як помилкові.

5.2.6. Суд відзначає, що по суті всі доводи скаржника дублюють його аргументи під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, яким вже була надана вичерпна правова оцінка судами першої та апеляційної інстанцій. Перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, Суд вважає, що суди правильно кваліфікували спірні правовідносини, що склалися між сторонами, з правильним застосуванням до них норм матеріального права. Порушень норм процесуального права Суд не встановив. Звертаючись з касаційною скаргою, позивач протилежного не довів.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.2. З огляду на зазначене вище у розділі 5 цієї постанови, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а постанови та рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодський завод пиломатеріалів" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2019 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.04.2019 у справі №912/301/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І . Ткач

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй