ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року Справа № 923/803/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, ,

до Комунального підприємства "Олешки-Сервіс" Олешківської міської ради, м. Олешки, Херсонської області, ,

про стягнення 128488,50 грн.

Без виклику сторін.

Суть спору: 18 вересня 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Олешки-Сервіс" 128488,50 грн. боргу, що складається з: 91085,82 грн. - сума пені, 9193,72 грн. - сума 3% річних та 28208,96 грн. - сума інфляційних втрат. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить стягнути з відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору купівлі-продажу природного газу №2204/16-ТЕ-33 від 21.12.2015, положення ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України та ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264, 265 ГК України.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2019р. визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин та заперечення (в разі надходження відповіді на відзив), а позивачу - відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України у встановлені строки.

У разі розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до цього Кодексу, без призначення судового засідання, процесуальні дії, строк вчинення яких, відповідно до цього Кодексу, обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятись протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 23 вересня 2019 року була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом та отримана уповноваженими представниками позивача та відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Н адресу суду повернулись поштові повідомлення з відмітками пошти про вручення ухвали суду від 23.09.2019 адресантам.

Днем вручення судового рішення, згідно п.3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За таких обставин суд вважає, що представники сторін належним чином повідомлені про розгляд справи.

15 жовтня 2019 року на адресу суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідач підтверджує, що між позивачем і відповідачем був укладений договір купівлі-продажу природного газу №2204/16-ТЕ-33 від 21.12.2015. Відповідач зазначає, що дійсно останнім було порушено строки здійснення розрахунків за по поставлений газ, однак просить суд врахувати, що порушення строків проведення розрахунків за вказаним договором відбулось через стабільно тяжкий фінансовий стан підприємства. Крім того, відповідач є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є надання населенню та юридичним особам послуг з теплопостачання. Відповідач зазначає, що наявна дебіторська заборгованість з невідшкодованої різниці в тарифах на суму 5641,2 тис. грн.. Просить суд врахувати той факт, що тарифи на теплову енергію та послуги з централізованого опалення споживачів м. Олешки не переглядались з 2016-2019 років у розмірі економічно обґрунтованих витрат на виробництво зазначених послуг. Також зазначає, що у підприємства наявна дебіторська заборгованість споживачів. Оскільки державою не здійснено відшкодування різниці в тарифах за надані послуги, відповідач недоотримує значну частину коштів.

За таких обставин, вважає, що вина КП "Олешки-Сервіс" у неналежному виконанні зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу відсутня, а тому просить суд розглянути клопотання пор зменшення розміру пені до 100,00 грн. та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

24 жовтня 2019 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивач спростовує твердження відповідача, наполягає на задоволені позовних вимог, оцінює надані докази на свою користь.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в

Матеріалами справи свідчать, що 21 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - постачальник або позивач) і Комунальним підприємством Цюрупинськ - Сервіс" Цурюпинської міської ради (надалі - споживач або відповідач) був укладений договір №2204/16-ТЕ-33 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

За умовами договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016 році природний газ, а споживач в свою чергу зобов`язався оплатити його на умовах договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої види населенню. (п.1.1., п. 1.2 договору).

Умовами договору сторони визначити обсяги поставленого газу, ціну, порядок обліку природного газу, порядок проведення розрахунків, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору та інші умови.

Сторонами також укладено додаткові угоди №1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016, до договору №2204/16-ТЕ-33 від 21.12.2015, якими погоджено ціну природного газу за окремі періоди та внесено зміни та доповнення в окремі пункту договору.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 128488,50грн., з якої: сума пені у розмірі 91085,82 грн., нарахованої на підставі п. 8.2 договору, сума 3 % річних в розмірі 9193,72 грн. та сума інфляційних втрат в розмірі 28208,96 грн., які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України.

Учасниками договору погоджено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України, а також цим договором . У разі невиконання споживачем пункту 6.1 та 6.6. цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 8.1 та п. 8.2. договору).

За умовами п.6.1. договору оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що згідно з п. 3.4. договору приймання-передача природного газу у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів вузлів/вузла обліку природного газу.

Відповідно до пункту 3.5. договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику, зокрема, підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Так, позивачем на підтвердження факту належного виконання зі свого боку зобов`язань за укладеним з відповідачем договору надано наступні докази: копію договору №2204/16-ТЕ-33 від 21.12.2015, копії додаткових угод №1 від 31.12.2015 та № 2 від 29.01.2016, акти приймання передачі природного газу за період з січня 2016 по березень 2016 року, бухгалтерські виписки по договору №2204/16-ТЕ-33 від 21.12.2015 та розрахунки заборгованості.

Матеріали справи свідчать, що позивачем у період з жовтня 2016 по березень 2017 року на виконання умов договору та додаткових угод до нього поставлено відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, які підписані сторонами договору та скріплені їх печатками ( а.. 32-37).

За твердженням позивача, ним було належним чином в виконано зобов`язання за укладеним договором поставки природного газу, в свою чергу відповідачем було несвоєчасно здійснено оплату за поставлений газ. Оскільки останнім було порушено строки проведення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 21-22), та встановлено, що вони є вірним.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення суми пені у розмірі 91085,82 грн., суми 3% річних у розмірі 9193,72 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 28208,96 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 100 грн., то суд зазначає наступне.

Посилання відповідача на відсутність його вини в несвоєчасних розрахунках, через низьку платіжну дисципліну споживачів, нездійснення відшкодування вартості різниці в тарифах, та у зв`язку з цим, збитковістю підприємства, не є підставою для зменшення пені до 100 грн., оскільки відповідач не позбавлений права на звернення з відповідними позовами про відшкодування йому заборгованості та відшкодування вартості різниці в тарифах, у встановленому законом порядку. До того ж умовами договору також не передбачено звільнення його від сплати пені та штрафу у випадку несплати населенням, бюджетними установами, іншими контрагентами, послуг з теплопостачання.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування ГПК України", вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Проаналізувавши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів в обґрунтування клопотання щодо зменшення пені до 100,00 грн., оскільки зменшення пені вирішується з урахуванням матеріальних інтересів сторін, їх фінансованого стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів в економіці держави та інших обставин справи, які б свідчили про можливість зменшення пені.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності. Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч.2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Таким чином, наведені відповідачем доводи в обґрунтування клопотання щодо зменшення пені до 100,00 грн., не можуть бути підставою для зменшення штрафних санкцій до вказаної суми.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідач, позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Олешки-Сервіс" Олешківської міської ради (75101, Херсонська область, м. Олешки, вул. Миру, 3-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) суму пені у розмірі 91085,82 грн., суму 3% річних у розмірі 9193,72 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 28208,96 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1927,33 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Нікітенко