ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2019 р. Справа№ 910/2595/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019

у справі №910/2595/19 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія»

до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна»

про стягнення 76 904,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» (далі, відповідач) про стягнення 76 904,00 грн, з яких 27 193,93 грн - основний борг та 49 710,49 грн - штрафні санкції, що складаються з 3 083,47 грн 3% річних, 13 629,16 грн інфляційних втрат та 32 997,44 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №12/003 від 01.10.2012 про надання послуг з управління в частині повної та своєчасної оплати витрат, пов`язаних з управління об`єктом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/2595/19 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» про стягнення 76 904,00 грн відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що з наданої у відзиві відповідачем належним чином завіреної копії Протоколу про зарахування зустрічних вимог від 31.03.2019, підписаного позивачем та відповідачем без жодних зауважень, вбачається досягнення сторонами домовленості про зарахування зобов`язання зустрічних однорідних вимог (у тому числі і Договір про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012) між ТОВ «Київська комунальна компанія» та ПрАТ «Енергополь-Україна» на суму 3 198 491,99 грн. В результаті заліку зустрічних вимог заборгованість ТОВ «Київська комунальна компанія» перед ПрАТ «Енергополь-Україна» за зазначеним договором складає 1 754 697,10 грн, в т.ч. ПДВ 292 449,52 грн. Судом встановлено, що Протокол про зарахування зустрічних вимог від 31.03.2019, відповідно до якого наявна заборгованість ТОВ «Київська комунальна компанія» перед ПрАТ «Енергополь-Україна» складено після періоду, за який на думку позивача, у відповідача виникла заборгованість за договором про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012. В рішенні суду зазначено, що зі змісту Протоколу вбачається, що в результаті проведеного між сторонами заліку зустрічних вимог відповідач не має заборгованості перед позивачем, а сам Протокол не змінює умови, зокрема, Договору та не припиняє, не змінює зобов`язання за іншими правочинами між сторонами. Протокол підписано директорами позивача та відповідача та скріплено відтисками печаток сторін. Жодних доказів оскарження та/або скасування зазначеного Протоколу матеріали справи не містять та сторонами не надано. З огляду на викладене, суд погодився із твердженнями відповідача про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості на користь позивача та вбачає, що зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені не підлягають задоволенню з огляду на недоведеність наявності заборгованості, на яку було здійснено нарахування таких санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 19.08.2019 (про що свідчить відмітка Укрпошти на конверті), Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/2595/19 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» задовольнити повністю.

У тексті апеляційної скарги апелянт просив також провести розгляд даної скарги за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія».

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- жодних протоколів про зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами у 2019 році взагалі не укладалось, а протоколом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2018, укладеним між сторонами, було досягнуто домовленість про зарахування зустрічних однорідних вимог, які обліковувались між ТОВ «Київська комунальна компанія» та ПрАТ «Енергополь-Україна» станом на момент його укладання, а саме на 31 березня 2018 року. Заборгованість ПрАТ «Енергополь-Україна» перед ТОВ «Київська комунальна компанія», яка є предметом даного судового розгляду, виникла вже після 31 березня 2018 року (листопад-грудень 2018 року) та не має жодного відношення до протоколу про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2018. Наявні у справі матеріали та встановлені обставини об`єктивно свідчать про неповне та неправильне з`ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм матеріального права, оскільки в даному випадку відсутні правові підстави для відмови в позові;

- відповідно до розрахунку заборгованості з боку відповідача перед позивачем виникла заборгованість за надання послуг згідно умов договору про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012 на суму 27 193,93 грн. за період листопад-грудень 2018 року, доказів оплати якої відповідачем не надано. Враховуючи зазначене, із відповідача на користь позивача, окрім суми основного боргу у розмірі 27 193,93 грн., підлягають стягненню 3 083,47 грн 3% річних, 13 629,16 грн інфляційних втрат та 32 997,44 грн пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

11.10.2019 відповідач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. Відповідач наголосив, що місцевим господарським судом було встановлено всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору по суті. Судом у рішенні було допущено описку, коли визначено, що протокол зарахування зустрічних однорідних вимог був підписаний 31.03.2019, а не 31.03.2018, однак така описка не могла вплинути на зміст рішенні суду. Вказаний протокол про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2018 визначає заборгованість позивача перед відповідачем за спірним договором №12/003 про надання послуг з управління в сумі 1 754 697,10 грн. станом на 31.03.2018. Крім того, за твердженнями відповідача, у справі наявна копія протоколу про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.01.2019 (копія додана також до відзиву разом із копією відзиву в іншій справі №910/17410/18, до якого його було приєднано позивачем), відповідно до якого позивач самостійно визнав суму боргу перед позивачем за спірним договором у розмірі 167 760,87 грн. станом на 22.01.2019. Таким чином, обидва існуючі протоколи про зарахування зустрічних однорідних вимог (від 31.03.2018 та від 22.01.2019) підтверджують, що станом на 22.01.2019 саме у позивача існував борг перед відповідачем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» у справі №910/2595/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/2595/19 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції довіреність або ордер на підтвердження повноважень адвоката Тананакіна О.В. на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» у Північному апеляційному господарському суді в межах даної справи.

17.09.2019 представник апелянта подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/2595/19, до якої було додано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВВ №100403 від 01.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2595/19, відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за участю представника апелянта - Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/2595/19 є вимоги про стягнення 76 904,00 грн, а відтак вказана справа відноситься до малозначних в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву, всіх заяв та клопотань.

У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» (далі - позивач, управитель) та Приватним акціонерним товариством «Енергополь-Україна» (далі - балансоутримувач, відповідач) укладено Договір про надання послуг з управління №12/003 (далі - Договір), за умовами якого управитель зобов`язався надати балансоутримувачу послуги у об`єкті, який перебуває на балансі балансоутримувача, а балансоутримувач доручив управителю відрахувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, яка надійшла від мешканців об`єкту, а також відшкодувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом, у разі, коли управитель отримав згоду балансоутримувача на такі витрати (пункт 2.1. Договору).

У пункті 2.2. Договору сторони погодили, що у разі коли згідно з договором управителю доручається виконання не всіх функцій з управління об`єктом, решту функцій балансоутримувач виконує самостійно. Балансоутримувач може залучити до виконання додаткових функцій управителя, але при цьому він оплачує додатково надані управителем послуги за окремо узгодженими та оформленими додатками до договору цінами та тарифами. Перелік функцій з управління об`єктом, які балансоутримувач доручає виконувати управителю, визначено Додатком №1 до цього договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання послуг з управління від 01.10.2012 передбачено перелік функцій з управління багатоквартирним житловим будинком по вул. Кондратюка, 5, які ПрАТ «Енергополь-Україна» доручає виконувати ТОВ «Київська комунальна компанія»:

- прибирання прибудинкової території;

- поповерхове прибирання місць загального користування, сходових кліток та холодних переходів;

- вивезення побутових відходів (збирання, зберігання, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення);

- прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівлі;

- технічне обслуговування ліфтів;

- обслуговування систем диспетчеризації;

- технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем: гаряче водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, злив каналізації;

- виконання робіт з дератизації та дезінсекції;

- обслуговування димовентиляційних каналів;

- технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем;

- поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядкування, ( в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків);

- поливання дворів, клумб і газонів;

- прибирання і вивезення снігу, посилання частини при будинкової території, призначеної для проходження та проїзду, протиожеледними сумішами;

- експлуатація номерних знаків на будинках;

- освітлення місця загального користування і підвалів та підкачування

води;

- енергопостачання ліфтів.

Відповідно до умов зазначеного Договору Балансоутримувач Об`єкту - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом - Приватне акціонерне товариство «Енергополь-Україна».

Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління Об`єктом і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія».

Управління - дії, спрямовані на забезпечення сталого функціонування Об`єкту відповідно до їх цільового призначення і збереження їх споживчих якостей, а також на організацію забезпечення потреби мешканців Об`єкту в отриманні житлово-комунальних послуг відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Об`єкт управління - група будинків і споруд, які становлять цілісний майновий комплекс, разом з прилеглими до них прибудинковими територіями за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1-7, що надаються в управління.

Згода - ненадання заперечень з боку Балансоутримувача щодо умов цього Договору упродовж 30 днів або іншого встановленого Договором терміну.

Відповідно до пункту 7.1. Договору сторони погодили, що Балансоутримувач оплачує надані Управителем Послуги за нежитлові приміщення і квартири, з покупцями яких не підписано Акти прийому-передачі цих приміщень та квартир - щомісяця, в межах встановленого та затвердженого тарифу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з розрахунку загальної площі таких приміщень і квартир.

Розрахунковий період за цим договором є календарний місяць (пункт 7.4. Договору).

Пунктом 8.1. даного Договору передбачено, що оплата послуг за кожен розрахунковий період здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно пункту 8.3. Договору балансоутримувач, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг, на вимогу управителя зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у цей період, від простроченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором.

За змістом пункту 8.4. Договору сторони погодили, що незалежно від вказаного в платіжному документі призначення платежу, здійсненого балансоутримувачем, грошові кошти, що надійшли від балансоутримувача, зараховуються в наступному порядку:

- у першу чергу погашаються борги балансоутримувача минулих періодів;

- у другу чергу погашаються неустойка (штраф, пеня);

- у третю чергу погашається сума поточних платежів.

Сторони домовились встановити строк позовної давності у 3 (три) роки за вимогами управителя до балансоутримувача про стягнення заборгованості з оплати послуг, що надаються за цим Договором, та строк позовної давності у 3 (три) роки за вимогами управителя до балансоутримувача про стягнення неустойки (пені, штрафу), що виникли з цього договору (пункт 8.5. Договору).

Відповідно до пункту 5.10. Договору управитель має право стягувати з балансоутримувача в судовому порядку заборгованості з оплати послуги, штрафні санкції, відсотки та збитки.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Київська комунальна компанія» зазначає, що у ПрАТ «Енергополь-Україна» перед ТОВ «Київська комунальна компанія» виникла заборгованість за надання послуг згідно умов Договору за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 5 на суму 27 193,93 грн, за період листопад-грудень 2018 року.

Також, станом на дату звернення позивача до суду із позовом у даній справі, загальна сума нарахованих штрафних санкцій за несвоєчасне виконання розрахунків за даним Договором складає 49 710,49 грн, з яких 3% річних - 3 083,47 грн за період з 21.02.2016 по 21.01.2019, інфляційне нарахування - 13 629,16 грн за період з 21.02.2016 по 21.01.2019 та пеня 32 997,44 грн. за період з 21.02.2016 по 21.01.2019. Розрахунки додані до позовної заяви.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву додана завірена копія Протоколу про зарахування зустрічних вимог від 31.03.2018, підписаного між позивачем та відповідачем, яким, на думку відповідача, спростовуються заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги, оскільки вказаним протоколом підтверджується наявність саме у позивача заборгованості перед відповідачем за Договором.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Внаслідок укладення Договору про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання своїх зобов`язань позивачем було надано відповідачу послуги згідно умов укладеного Договору, що підтверджується підписаними сторонами договору без зауважень актами надання послуг за період з січня 2016 року по грудень 2018 року (том 1, а.с. 64-137) на загальну суму 916 133,81 грн.

При цьому, за період листопад-грудень 2018 року, стягнення заборгованості за який є предметом спору в даній справі, позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 55 006,98 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг №3261 від 30.11.2018 на суму 13 525,71 грн., №3262 від 30.11.2018 на суму 13 977,78 грн., №3573 від 31.12.2018 на суму 13 977,78 грн., №3572 від 31.12.2018 на суму 13 525,71 грн. (том 1, а.с. 134-137).

Згідно статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як уже зазначалося вище, відповідно до пункту 7.1. Договору сторони погодили, що Балансоутримувач оплачує надані Управителем Послуги за нежитлові приміщення і квартири, з покупцями яких не підписано Акти прийому-передачі цих приміщень та квартир - щомісяця, в межах встановленого та затвердженого тарифу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з розрахунку загальної площі таких приміщень і квартир.

Розрахунковий період за цим договором є календарний місяць (пункт 7.4. Договору), а пунктом 8.1. даного Договору передбачено, що оплата послуг за кожен розрахунковий період здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Позивачем до позовної заяви доданий розрахунок заборгованості відповідача за Договором, згідно якого з боку ПрАТ «Енергополь-Україна» перед ТОВ «Київська комунальна компанія» виникла заборгованість за надання зазначених послуг за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 5 на суму 27 193,93 грн, за період листопад-грудень 2018 року.

Відповідачем, у свою чергу, до відзиву на позовну заяву додана завірена копія Протоколу про зарахування зустрічних вимог від 31.03.2018, підписаного між позивачем та відповідачем, яким, на думку відповідача, спростовуються заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги, оскільки вказаним протоколом підтверджується наявність саме у позивача заборгованості перед відповідачем за Договором.

Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї зі сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зі змісту положень статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України припинення зобов`язання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, що між сторонами не залишилося спірних (неврегульованих) питань щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Припинення зобов`язання зарахуванням можливе лише за умов однорідності та безспірності зустрічних вимог сторін. І у випадку, коли такі вимоги не є безспірними, відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у даній справі, дійшов висновку, що наданий відповідачем протокол про зарахування зустрічних вимог свідчить про досягнення сторонами домовленості про зарахування зобов`язання зустрічних однорідних вимог, у тому числі і по Договору про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012. Місцевий господарський суд зазначив, що Протокол про зарахування зустрічних складено після періоду, за який на думку позивача у відповідача виникла заборгованість за договором про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012 та що зі змісту останнього вбачається, що в результаті проведеного між сторонами заліку зустрічних вимог відповідач не має заборгованості перед позивачем.

Зазначені висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки Протокол про зарахування зустрічних вимог (належним чином завірена копія якого міститься у матеріалах справи; том 1, а.с. 148-149) датовано 31.03.2018, а не 31.03.2019, як помилково вказав суд в оскарженому рішенні.

У свою чергу, спірним періодом у даній справі є листопад-грудень 2018 року, а відтак протокол від 31.03.2018 не може свідчити про відсутність у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаний період.

Колегією суддів встановлено, що згідно Протоколу про зарахування зустрічних вимог від 31.03.2018 між сторонами було досягнуто домовленість про зарахування зустрічних однорідних вимог, які обліковувались між ТОВ «Київська комунальна компанія» та ПрАТ «Енергополь-Україна» станом на момент його укладення, а саме на 31 березня 2018 року.

Згідно вказаного протоколу заборгованість ТОВ «Київська комунальна компанія» перед ПрАТ «Енергополь-Україна» на дату складання цього протоколу згідно договорів складала:

1. Договір оренди №06/2018 від 01.01.2018 на користування офісного приміщення складає: 48 661,95 грн, в т.ч. ПДВ 8 110,32 грн;

2. Договір про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012 складає: 1 754 697,10 грн, в т.ч. ПДВ 292 449,52 грн;

3. Договір оренди машиномісць в паркінгу №16/05-19/10 від 01.04.2016 складає 2 037 911,59 грн, в т.ч. ПДВ 339 651,93 грн;

4. Договір оренди №15/05-03/002 від 01.07.2015 система контролю та управління доступом до підземного паркінгу складає: 6 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 1 000,00 грн.

Загальна сума заборгованості за вищезазначеними договорами становить 3 847 270,64 грн, в т.ч. ПДВ 641 211,77 грн.

Заборгованість ПрАТ «Енергополь-Україна» перед ТОВ «Київська комунальна компанія» на дату складання протоколу (31.03.2018) згідно договорів складає:

1. Договір про компенсацію витрат на охорону №01/01-17 від 01.01.2017 складає 33 125,98 грн. в т.ч. ПДВ 5 521,00 грн;

2. Договір про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012 складає: 811 970,11 грн, в т.ч. ПДВ 135 328,35 грн;

3. Договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг №12/01/02/193-1 від 30.01.2018 складає: 3 087,34 грн, в т.ч. ПДВ 135 328,35 грн.

4. Договір про компенсацію витрат на охорону №14/05-04/019 від 15.04.2015 складає: 78 864,23 грн, в т.ч. ПДВ 13 144,04 грн.

5. Договір про надання послуг з обслуговування об`єкта №15/001 від 15.05.2015 складає: 517 763,77 грн, в т.ч. ПДВ 86 293,96 грн.

6. Договір про компенсацію витрат на охорону №15/05-03/012 від 30.10.2015 складає: 18 813,52 грн, в т.ч. ПДВ 3 135,59 грн.

Загальна сума заборгованості за вищезазначеними договорами становить 1 463 624,95 грн, в т.ч. ПДВ 243 937,49 грн.

Сторони домовились зарахувати зобов`язання зустрічних однорідних вимог між ТОВ «Київська комунальна компанія» та ПрАТ «Енергополь-Україна» на суму 1 463 624,95 грн, в т.ч. ПДВ 243 937,49 грн.

У результаті заліку зустрічних вимог на підставі вказаного протоколу, заборгованість ТОВ «Київська комунальна компанія» перед ПрАТ «Енергополь-Україна» за вищезазначеними договорами складає:

1. Договір оренди №06/2018 від 01.01.2018 на користування офісного приміщення складає: 48 661,95 грн, в т.ч. ПДВ 8 110,32 грн;

2. Договір про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012 складає: 1 754 697,10 грн, в т.ч. ПДВ 292 449,52 грн;

3. Договір оренди машиномісць в паркінгу №16/05-19/10 від 01.04.2016 складає 574 286,64 грн, в т.ч. ПДВ 95 714,44 грн.

4. Договір оренди №15/05-03/002 від 01.07.2015 система контролю та управління доступом до підземного паркінгу складає: 6 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 1 000,00 грн.

Загальна сума заборгованості за вищезазначеними договорами становить 2 383 645,69 грн, в т.ч. ПДВ 397 274,28 грн.

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що сторонами станом на 31.03.2018 було проведено зарахування заборгованості ПрАТ «Енергополь-Україна» перед ТОВ «Київська комунальна компанія» за вищевказаними договорами у загальній сумі 1 463 624,95 грн у рахунок заборгованості ТОВ «Київська комунальна компанія» перед ПрАТ «Енергополь-Україна» за Договором оренди машиномісць в паркінгу №16/05-19/10 від 01.04.2016 в сумі 1 463 624,95 грн.

Відтак, станом на 31.03.2018 у відповідача була відсутня основна заборгованість перед позивачем за Договором про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012.

Водночас, доказів здійснення оплат за надані послуги у період з листопада по грудень 2018 року у сумі, заявленій позивачем до стягнення (27 193,93 грн), відповідачем не надано. Відомості про будь-які оплати у наданому позивачем розрахунку не відображені.

Також, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, як у період з січня 2016 року по 31 березня 2018 року, так і у період після 31 березня 2018 року по грудень 2018 року відповідачем оплати за Договором згідно кожного акту здійснювались із порушенням строку, встановленого пунктом 8.1. Договору.

Контррозрахунку заборгованості або доказів на підтвердження здійснення відповідачем оплати у встановлені договором строки відповідачем суду не надано.

Оцінюючи додану відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу копію протоколу про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.01.2019, яка долучена судом до матеріалів справи з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статті 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що даний протокол не може бути взятий до уваги як доказ на підтвердження відсутності/зменшення розміру заборгованості відповідача перед позивачем за спірним Договором, оскільки такий протокол підписаний лише зі сторони позивача, у той час, як у самому протоколі про зарахування зустрічних однорідних вимог вказано, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатки сторін.

Таким чином, колегія суддів, дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, враховуючи вищевстановлені обставини справи та відсутність доказів протилежного, дійшла висновку, що факт наявності заборгованості згідно Договору про надання послуг з управління №12/003 від 01.10.2012 за період листопад-грудень 2018 року в сумі 27 193,93 грн у відповідача перед позивачем належним чином доведений і відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги позивача у цій частині визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 3 083,47 грн 3% річних, 13 629,16 грн інфляційних втрат та пеню на підставі пункту 8.3. Договору у розмірі 32 997,44 грн у зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів згідно актів за період з січня 2016 року по листопад 2018 року включно.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Кодексу, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Згідно пункту 8.3. Договору балансоутримувач, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг, на вимогу управителя зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у цей період, від простроченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 8.1. даного Договору передбачено, що оплата послуг за кожен розрахунковий період здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені, колегія суддів встановила, що нарахування останніх здійснено позивачем окремо по кожному акту з 21 числа місяця, наступного за звітним, що відповідає вищевказаному пункту Договору, та по дату оплати по кожному з актів.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних, інфляційних втрат та пені, перевіривши визначені позивачем періоди нарахування, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок останніх здійснено позивачем вірно.

Водночас, колегією суддів встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про сплив річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені та трирічного строку до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Із цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 Цивільного кодексу України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (частини 1, 2 статті 258 Цивільного кодексу України).

Водночас, відповідно до частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, у пункті 8.5. Договору сторони домовились встановити строк позовної давності у 3 (три) роки за вимогами управителя до балансоутримувача про стягнення заборгованості з оплати послуг, що надаються за цим Договором, та строк позовної давності у 3 (три) роки за вимогами управителя до балансоутримувача про стягнення неустойки (пені, штрафу), що виникли з цього договору.

Отже, сторонами встановлено строк позовної давності до вимог про стягнення, у тому числі пені, тривалістю у три роки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом у даній справі 27.02.2019 (згідно відмітки поштового штемпеля на конверті, у якому позовну заяву було направлено до суду).

Таким чином, наявні підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог позивача про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за порушення строків виконання відповідачем зобов`язань з оплати послуг за договором згідно актів від 31.01.2016.

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 32 297,03 грн пені, 13 494,04 грн інфляційних втрат та 3 035,72 грн 3% річних за порушення зобов`язань із оплати наданих послуг згідно актів за період з 29.02.2016 по 30.11.2018.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 47,75 грн, інфляційних втрат у розмірі 135,12 грн та пені у сумі 700,41 грн, які нараховані за порушення строків виконання відповідачем зобов`язань з оплати послуг за договором згідно актів від 31.01.2016, суд відмовляє у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, за висновками суду апеляційної інстанції, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» у даній справі підлягають частковому задоволенню. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягають: 27 193,93 грн основного боргу, 32 297,03 грн пені, 13 494,04 грн інфляційних втрат та 3 035,72 грн 3% річних.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» такою, що підлягає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у даній справі є таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги задовольняються частково.

Розподіл судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 238, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/2595/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/2595/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» (04201, м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» (04201, м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1; ) заборгованість за Договором про надання послуг з управління від 01.10.2012 №12/003 в сумі 27 193 (двадцять сім тисяч сто дев`яносто три) грн 93 коп, 32 297 (тридцять дві тисячі двісті дев`яносто сім) грн 03 коп пені, 13 494 (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн 04 коп інфляційних втрат, 3 035 (три тисячі тридцять п`ять) грн 72 коп 3% річних та 1 898 (одну тисячу вісімсот дев`яносто вісім) грн 94 коп судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» (04201, м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» (04201, м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1; ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 848 (дві тисячі вісімсот сорок вісім) грн 40 коп.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/2595/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка