РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.11.2019Справа № 910/12899/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», Полтавська область, м. Кременчук

до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

про стягнення 202 698,06 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.09.2019 року Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) суми штрафний санкцій, інфляційних втрат та 3%річних в загальному розмірі 202 698,06 грн, посилаючись на те, що відповідачем порушено строки оплати вартості товару отриманого за Договором поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.702)ю від 31.10.2018 року.

Ухвалою суду від 24.09.2019 відкрито провадження у справі №910/12899/19, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №984 отримав ухвалу суду від 24.09.2019 про відкриття провадження у справі 27.09.2019.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 15.10.2019 року (включно).

15.10.2019 року (у визначений судом строк) відповідачем засобами поштового зв`язку надіслано до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що оплата за товар відповідачем здійснена вчасно, оскільки позивачем не надано повного пакету документів, передбаченого п. 4.2. Договору.

29.10.2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій він зазначає про те, що твердження відповідача про невідповідність розрахунковим документам положенням Договору в частині зазначення коду товару згідно УКТ ЗЕД є неправдивими, оскільки вимоги щодо зазначенням коду товару за УКТ ЗЕД стосуються виключно оформлення податкової накладної і не мають відношення до інших документів. Твердження відповідача щодо того, що ним не отримано повного комплекту документів не відповідають дійсності, оскільки при поставці товару усі необхідні документи були в наявності.

Відповідач правом на подачу до суду заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2018 року між позивачем (постачальник) та відповідачем в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» (покупець) укладено Договір поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.702)ю (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, надалі товар, відповідно до специфікації №1 (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною Договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного Договору.

У п.п. 1.2., 1.3. Договору найменування товару: рама бокова, балка надресорна. Кількість і асортимент товару передбачається у Специфікації №1, яка додається до даного Договору (Додаток №1).

Згідно п. 3.4. Договору ціна цього Договору становить 3 876 000,00 грн з урахуванням ПДВ 20% 646 000,00 грн.

Як передбачено в п. 4.2. Договору покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної або залізничної накладної, акту прийому-передачі товару (із вказаними номерами кожної одиниці товару), документів якості на поставлений товар та податкової накладної, в якій зазначено код товару згідно УКТ ЗЕД.

Прийом товару здійснюється покупцем у відповідності з Інструкцією №П-6 від 15.06.1965 року «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» та Інструкцією №П-7 від 25.04.1966 року «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» при наявності товаро-супровідних документів: видаткової накладної, товарно-транспортної накладної або залізничної накладної, податкової накладної на кожну партію товару, акту прийому-передачі товару. (п. 5.2.1. Договору).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари. (п. 6.1.1. Договору).

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання. (п. 10.1. Договору).

Специфікацією №1 до Договору (Додаток №1) сторони погодили код ДК, код продукції по класифікатору АБД АМТР, найменування товару, креслення, кількість та ціну.

Листом №01-06/8203 від 08.11.2018 філія «Панютинський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця» повідомила позивача про необхідність організувати відвантаження сталевого литва 09.11.2018 року згідно умов Договору.

Позивачем виставлено відповідачу для оплати рахунки фактури на загальну суму 3 876 000,00 грн, а саме:

- №КСЗ-100421 від 09.11.2018 року на суму 1 368 000,00 грн;

- №КСЗ-100422 від 09.11.2018 року на суму 1 368 000,00 грн;

- №КСЗ-100423 від 09.11.2018 року на суму 1 140 000,00 грн.

Відповідно до накладних №№ КСЗ-0001095, КСЗ-0001096 та КСЗ-0001097 позивачем 09.11.2018 року було відвантажено відповідачу товар на загальну суму 3 876 000,00 грн.

Згідно Актів прийому-передачі №№ 16-18 відповідачем було прийнято від позивача товар на загальну суму 3 876 000,00 грн.

Податкову накладну №5 від 09.11.2019 року на суму 1 140 000,00 грн зареєстровано Державною податковою службою України 22.11.2018 року.

Податкові накладні №3 та №4 від 09.11.2019 року на суму по 1 368 000,00 грн кожна, зареєстровано Державною податковою службою України 27.11.2018 року.

В подальшому відповідач розрахувався за вказаний товар 25.01.2019 року, про що свідчить виписка по рахунку позивача за вказаний день.

З огляду на здійснення відповідачем оплати вартості отриманого товару з пропущення строків здійснення такої оплати, передбачених умовами Договору, позивачем нараховано відповідачу суму пені в розмірі 113 675,05 грн, суму 3% річних в розмірі 18 944,93 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 70 078,08 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.702)ю від 31.10.2018 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено факт поставки позивачем товару на загальну суму 3 876 000,00 грн згідно зазначених вище накладних та актів прийому-передачі та факт оплати відповідачем, вартості поставленого позивачем товару на суму 3 876 000,00 грн.

Факт оплати відповідачем вартості поставленого товару на вказану суму останнім не заперечується та в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України не потребує доказуванню при розгляді цього спору.

У відповідності до п. 4.2. Договору покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної або залізничної накладної, акту прийому-передачі товару (із вказаними номерами кожної одиниці товару), документів якості на поставлений товар та податкової накладної, в якій зазначено код товару згідно УКТ ЗЕД.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні №3 та №4 від 09.11.2019 року на суму по 1 368 000,00 грн кожна, зареєстровано Державною податковою службою України - 27.11.2018 року, а податкова накладна №5 від 09.11.2019 року на суму 1 140 000,00 грн зареєстровано Державною податковою службою України - 22.11.2018 року.

Таким чином, враховуючи положення п. 4.2. Договору строк з оплати вартості поставленого позивачем відповідачу настав з моменту реєстрації податкових накладних, оскільки дата їх реєстрації пізніше ніж дата поставки, і обов`язок з оплати вартості товару повинен був бути виконаний відповідачем не пізніше 22.11.2018 року на суму 1 140 000,00 грн та не пізніше 27.11.2018 року на суму 2 736 000,00 грн (1 368 000,00 грн + 1 368 000,00 грн).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме виписок по рахунку позивача, відповідачем здійснено оплату товару лише 25.01.2019 року, тобто після визначеного п. 4.2. Договору строку.

Заперечення відповідача щодо того, що строк оплати не настав, оскільки ним не отримано повного пакету документів спростовуються матеріалами справи та не можуть бути прийняті судом до уваги, враховуючи наступне.

Так, пунктом 5.2.1. Договору сторони передбачили, що прийом товару здійснюється покупцем у відповідності з Інструкцією №П-6 від 15.06.1965 року «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» та Інструкцією №П-7 від 25.04.1966 року «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» при наявності товаро-супровідних документів: видаткової накладної, товарно-транспортної накладної або залізничної накладної, податкової накладної на кожну партію товару, акту прийому-передачі товару.

Отже, враховуючи те, що факт отримання товару відповідачем від позивача підтверджений обома сторонами та не заперечується, відповідно до п. 5.2.1. Договору, відповідач вважається таким, що отримав повний пакет документів під час прийому товару, оскільки, як погоджено сторонами, це є обов`язковою умовою саме факту прийому товару.

Таким чином, враховуючи викладене, обов`язок по оплаті вартості товару повинен був бути виконаний у визначений Договором строк, проте виконаний відповідачем з його порушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням умов Договору, а саме п. 4.2., та положень чинного цивільного законодавства, строк оплати вартості товару, отриманого за Договором, настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 7.3. Договору покупець за даним Договором несе наступну відповідальність: за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Факт наявності прострочення відповідача щодо вчасної оплати боргу підтверджується наявним в матеріалах справи доказами.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок сум пені позивача та визнано його обґрунтованим та таким, що відповідає зазначеним вище нормам, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 113 675,05 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 18 944,93 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 70 078,08 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вказаних сум, судом визнаються вони обґрунтованими, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 18 944,93 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 70 078,08 грн.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді штрафних санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 113 675,05 грн, сума 3% річних в розмірі 18 944,93 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 70 078,08 грн.

Щодо вимог позивача про покладення на відповідача понесених ним витрат на оплату послуг адвоката в сумі 34 500,00 грн, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі №914/434/17).

На підтвердження понесення позивачем заявлених витрат на правову допомогу на вказану вище суму, ним не подано до матеріалів справи належних доказів сплати адвокату вартості його послуг, а саме: платіжного доручення, квитанції, тощо.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав понесення заявлених до покладення на відповідача 34 500,00 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Судовий збір в розмірі 3 040,47 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), буд. 5) на користь Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» (ідентифікаційний код 05756783, місцезнаходження: 39621, Полтавська область, м. Кременчук, вул. І. Приходька, буд. 141) суму пені в розмірі 113 675,05 грн. (сто тринадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 05 копійок), суму 3% річних в розмірі 18 944,93 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири гривни 93 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 70 078,08 грн (сімдесят тисяч сімдесят вісім гривень 08 копійок) та суму судового збору в розмірі 3 040,47 грн. (три тисячі сорок гривень 47 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов