ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3051/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 , м. Харків
до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, м.Харків
про стягнення 179892,83 грн.
без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов ОСОБА_1 до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, в якому позивач (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вх.№ 25568 від 24.10.2019 року, яка була частково прийнята судом), просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 12631,00 грн. та 170836,25 грн. в якості суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.05.2015 року по 24.10.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3051/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Заяв чи клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 24.09.2019 року, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

16.10.2019 року відповідач подав відзив (вх.№ 24713), в якому позовні вимоги у частині стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 5901,00 грн. визнав, у решті позову просив відмовити посилаючись на включення заробітної плати за період з листопада 2014 року по березень 2015 року в сумі 6730 грн. до реєстру вимог кредиторів та порушення позивачем порядку нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, Господарський суд встановив такі обставини.

31.08.1981 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства.

Наказом № 171-к від 13.05.2015 року ОСОБА_1 була звільнена з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію.

Згідно з довідкою № 50/590 від 02.10.2019 року, виданою Харківським державним авіаційного виробничим підприємством, сума заборгованості перед ОСОБА_1 за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року складає 12631,00 грн.

Враховуючи те, що на даний час заробітна плата позивачу не виплачена, остання звернулась до суду з відповідним позовом про стягнення 12631,00 грн. заробітної плати та суми середньої заробітної плати за час затримки, яка складає 170836,25 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Окрім цього суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Так, як вже було зазначено вище, заборгованість відповідача із виплати позивачу заробітної плати в сумі 12631,00 грн. підтверджується довідкою № 50/590 від 02.10.2019, яка наявна в матеріалах справи.

Водночас, з наданої відповідачем документів убачається, що заробітна плата за період з листопада 2014 року по березень 2015 року в розмірі 6730,00 грн. вже включена до реєстру вимог кредиторів , затвердженого ухвалою господарського суду Харківської області від 06.08.2015 року.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства заборгованості по заробітній платі такими, що підлягають частковому задоволенню за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року у розмірі 5901,00 грн. Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заробітної плати за період з листопада 2014 року по березень 2015 року в розмірі 6730,00 грн. з підстав викладених вище.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку в розмірі 170836,25 грн. за період з 13.05.2015 року по 24.10.2019 року, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

В даному випадку позивачем здійснено розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки, виходячи з календарних днів за час затримки, згідно якого кількість днів прострочення склала 1625 день за період з 13 травня 2015 року по 24 жовтня 2019 року.

Проте, суд зазначає, що позивачем при здійсненні розрахунку не враховано, що згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, що нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Тобто середньоденний заробіток помножується на число робочих днів підприємства, а не календарних, як зазначає у розрахунку позивач.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин згідно з графіком роботи підприємства (п. 8 зазначеного Порядку).

Суд установив, що наказом №379 від 16.11.2016 року на підприємстві відповідача встановлено робочий час у режимі неповного робочого тижня з робочими днями понеділок та вівторок), а наказом №212 від 10.07.2017 року змінено режим роботи підприємства на умовах одноденного робочого тижня, а саме: робочий день - понеділок.

З 14.01.2019 року наказом №602 від 26.12.2018 року на підприємстві відповідача встановлено робочий час в режимі неповного робочого тижня з неповним робочим днем - робочий день понеділок (тривалість - 4 години).

Таким чином, кількість робочих днів за графіком роботи підприємства за період з 14.05.2016 року по 20.09.2019 року складає:

2015 рік - 162 дня;

2016 рік - 251 день;

2017 рік - 75 днів;

2018 рік - 51 день;

2019 рік - 41 день, втім враховуючи тривалість робочого часу 4 години, загальна кількість робочих днів становить 20,5 (41/2).

Таким чином, кількість робочих днів за період з 13.05.2015 року по 24.10.2019 року становить 559,5 робочих днів.

Згідно із довідкою № 50/590 від 02.10.2019 року, виданою Харківським державним авіаційного виробничим підприємством, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 105,31 грн.

Отже, сума середньої заробітної плати за період з 13.05.2015 pоку по 24.10.2019 року складатиме 58920,95 грн. (559,5 робочих днів * 105,31 грн.).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 р., оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 58920,95 грн.

В частині стягнення розміру середнього заробітку за час затримки у розмірі 111915,30 грн. суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, зі сплатою на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м. Харків, вул. Сумська, 134, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 5901,00 грн. заборгованості по заробітній платі та 58920,95 грн. середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м. Харків, вул. Сумська, 134, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) - 972,33 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "18" листопада 2019 року.

Суддя О.В. Смірнова