ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа№ 910/4359/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Шимін О.П. - адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 13.08.2019, повний текст якого складено та підписано 15.08.2019

у справі № 910/4359/19 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 1 714 027,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 1 586 262,96 грн. за поставлений за договором поставки № 121218-20/1б від 12.12.2018, але неоплачений товар, пені в сумі 98 304,70 грн., 3% річних в сумі 8 192,06 грн. та інфляційні втрати в сумі 21 267,96 грн.

Крім того, в позовній заяві позивачем вказано про те, що він поніс та планує понести витрати на правову допомогу в сумі 43 053,20 грн.

В судовому засіданні 01.08.2019 позивач подав заяву про розподіл судових витрат від 29.07.2019 (а.с. 14-15 т. 2), в якій просив суд додатково стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 692,00 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово звертався до суду з заявами про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням відповідачем суми основної заборгованості в період розгляду справи в суді першої інстанції. Крім того, у вказаних заявах позивачем було збільшено заявлені до стягнення суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку зі збільшенням періоду їх нарахування.

Так, з урахуванням поданих позивачем заяв про зменшення позовних вимог від 10.05.2019, від 19.06.2019, від 16.07.2019 (а.с. 83-84, 184-185, 212-213 т. 1), позов заявлено про стягнення основного боргу в сумі 269 750,00 грн., пені в сумі 223 556,30 грн., 3% річних в сумі 18 840,79 грн. та інфляційних втрат в сумі 79 280,40 грн.

12.08.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання (а.с. 28-29 т. 2), в якому відповідач повідомив, що, з огляду на часткове погашенням ним суми основного боргу (150 000,00 грн.), станом на 12.08.2019 сума спірної заборгованості становить 119 750,00 грн.

У наданій в судовому засіданні 13.08.2019 позивачем довідці (а.с. 41 т. 2) позивач підтвердив, що станом на 12.08.2019 сума основного боргу відповідача за спірними накладними становить 119 750,00 грн.

Крім того, позивачем у вказаному судовому засіданні до суду подано заяву про розподілу судових витрат (а.с. 32-33 т. 2), в якій позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, зокрема й витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35 053,20 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2019, повний текст якого складено та підписано 15.08.2019, у справі № 910/4359/19 позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість в сумі 119 750,00 грн., пеню в сумі 222 408,07 грн., 3% річних в сумі 18 742,57 грн., інфляційні втрати в сумі 36 205,70 грн., в частині стягнення 150 000,00 грн. заборгованості закрито провадження у справі, в іншій частині вимог в позові відмовлено. Крім того, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 44 619,20 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату винесення рішення заборгованість за поставлений товар становить 119 750,00 грн., з огляду на що стягненню з відповідача підлягає саме вказана сума, а в частині стягнення 150 000,00 грн. провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, згідно з якою господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив про те, що позивачем їх розрахунок виконаний невірно.

При вирішенні спору сторін по суті суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що сторонами не досягнуто домовленості щодо застосування штрафної санкції у вигляді пені, оскільки сторони передбачили відповідальність у вигляді пені саме за порушення термінів розрахунків, передбачених в п. 5.4. договору, яким передбачено оплату за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт, встановлений в п.5.5 даного договору, в свою чергу, п.5.5. договору не визначає жодного ліміту; що в пункті 5.5. договору, який передбачає визначення можливого ліміту заборгованості, сторони поставили прочерк, що свідчить про те, що розмір такого ліміту дорівнює « 0».

Водночас суд першої інстанції зазначив про те, що оскільки підпункти 5.4.1 та 5.4.2, якими договір доповнено шляхом підписання відповідних додаткових угод, є складовими та невід`ємними частинами п. 5.4. договору, то на них розповсюджується дія п. 8.2.1. договору, яким і встановлено відповідальність відповідача у вигляді пені за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4. даного договору

Щодо витрат на правову допомогу позивача суд першої інстанції зазначив про те, що витрати на професійну правничу допомогу є підтвердженими, співмірними з ціною позову, а надання послуг адвокатом підтверджується Актами наданих послуг від 11.06.2019 та від 26.07.2019 та його активною участю у розгляді даної справи, з огляду на що відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 10 000,00 грн.

Водночас суд першої інстанції зменшив витрати позивача на професійну правничу допомогу в частині вартості послуг з підготовки заяв про зменшення розміру позовних вимог в два рази, тобто на суму 7 511,40 грн., зазначивши про те, що:

- зі змісту Актів наданих послуг від 11.06.2019 та від 26.07.2019 судом встановлено, що на підготовку трьох заяв про зменшення розміру позовних вимог адвокатом витрачено 6 годин (по 2 години на кожну);

- вартість однієї години з підготовки заяв про зменшення розміру позовних вимог встановлена в розмірі 2 503,80 грн., а відтак, загальна вартість підготовки трьох заяв про зменшення розміру позовних вимог становить 15 022,80 грн. (2 503,80 грн.* 6 годин).;

- враховуючи правовий характер та змістове навантаження заяв про зменшення розміру позовних вимог, кількість годин на їх складання адвокатом завищено в два рази, а отже, і вартість відповідної послуги також.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіппо» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі № 910/4359/19 в частині стягнення пені в сумі 222 408,07 грн. та в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 34 619,20 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у стягнення пені в сумі 222 408,07 грн. та в стягненні витрат на професійну правничу допомогу в сумі 34 619,20 грн., фактично зменшивши розмір вказаних витрат до 10 000,00 грн., в іншій частині рішення залишити в силі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що в оспорюваній частині рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки при його ухваленні було неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав доведеними.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач постався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що:

- сторонами не досягнуто домовленості щодо застосування штрафної санкції у вигляді пені, оскільки сторони передбачили відповідальність у вигляді пені саме за порушення термінів розрахунків, передбачених в п. 5.4. договору, яким передбачено оплату за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт, встановлений в п.5.5 даного договору, в свою чергу, п. 5.5. договору не визначає жодного ліміту;

- висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки підпункти 5.4.1 та 5.4.2, якими договір доповнено шляхом підписання відповідних додаткових угод, є складовими та невід`ємними частинами п. 5.4. договору, то на них розповсюджується дія п. 8.2.1. договору яким і встановлено відповідальність відповідача у вигляді пені за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4. даного договору, є невірним;

- витрати позивача на професійну правничу допомогу є завищеними.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019 справа № 910/4359/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 16.09.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі № 910/4359/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 09.10.2019;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- призначено справу № 910/4359/19 до розгляду на 16.10.2019 о 14:00;

- учасників судового процесу попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

27.10.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, з посиланням на те, що:

- проставляння у п. 5.5 спірного договору прочерку не свідчить про те, що сторони не домовились про застосування пені, а свідчить про те, що товар, який поставлений по цьому договору, підлягає оплаті протягом 25 календарних днів без обмеження та застосування будь-яких лімітів заборгованості;

- відповідач у відзиві на позов визнавав той факт, що сторони домовились про застосування штрафних санкцій у вигляді пені за порушення розрахунків за поставлений товар, а відтак, відповідно до ч. 6 ст. 165 ГПК України відповідач позбавлений можливості у подальшому заперечувати ці обставини;

- визначена підпунктом 8.2.1 пункту 8.2 спірного договору відповідальність у вигляді пені за порушення термінів розрахунків стосується усього пункту 5.4 спірного договору;

- позивачем у відповідності до процесуального закону надано належні та допустимі докази понесення витрат на правову допомогу, які повністю відображають обсяг наданої адвокатом правової допомоги, кількість витраченого адвокатом часу та вартість правової допомоги,

просив залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо», а рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі № 910/4359/19 - без змін.

Крім того, 27.09.2019 до суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в якій позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 10 015,20 грн.

Станом на 27.11.2019 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідач представників в судове засідання не направив, про причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 10 015,20 грн.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

12.12.2018 позивач як постачальник та відповідач як покупець уклали договір поставки № 121218-20/1б з протоколом розбіжностей (далі Договір) (а.с. 31-38 т. 1), в п. 1.1 якого погодили, що позивач зобов`язується передавати товар у власність відповідача у відповідності до замовлень відповідача, а відповідач зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

12.12.2018 сторонами також були підписані договори про внесення змін № 1 та № 2 (а.с. 39-40 т. 1) до Договору.

Поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення відповідача, яка (і) є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору асортимент та кількість товару погоджується сторонами в замовленні і зазначається в накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 736 262,96 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями видаткових накладних № 400047 від 10.01.2019 на суму 376 463,40 грн., № 400063 від 11.01.2019 на суму 148 390,50 грн., № 400072 від 14.01.2019 на суму 452 558,70 грн., № 400091 від 16.01.2019 на суму 265 799,40 грн., № 400110 від 18.01.2019 на суму 80 238,90 грн., № 400116 від 19.01.2019 на суму 317 808,06 грн., № 400129 від 22.01.2019 на суму 95 004,00 грн. та товарно-транспортних накладних № 2019.01.10/018 від 10.01.2019, № 2019.01.11/0168 від 11.01.2019, № 2019.01.14/002 від 14.01.2019, № 2019.01.16/021 від 16.01.2019, № 2019.01.18/035 від 18.01.2019, № 2019.01.19/0128 від 19.01.2019, № 2019.01.22/021 від 22.01.2019 (а.с.13-19, 41-46 т.1), які підписані представниками сторін та скріпленими їх печатками.

Відповідно до п. 5.4 Договору, оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5 даного договору здійснюється відповідачем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача кожні 25 календарних днів з дати поставки товару.

У п. 5.5 Договору сторони погодили, що заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар, яка зберігається за відповідачем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язання по договору та складає суму (ліміт заборгованості ) в розмірі « ---- » грн. у т. ч. ПДВ. Вказаний ліміт заборгованості має бути погашений (сплачений) у випадку розірвання або закінчення терміну дії Договору після підписання сторонами акту звірки.

Водночас договором про внесення змін № 1 від 12.12.2018 та договором про внесення змін № 2 від 12.12.2018 сторони доповнили Договір п.п. 5.4.1 та 5.4.2 наступного змісту:

- оплата за поставку акційного товару здійснюється відповідачем протягом 14 календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок позивача;

- оплата за поставку імпортного товару здійснюється відповідачем протягом 14 календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок позивача.

Звертаючись в квітні 2019 року до суду з цим позовом, позивач послався на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором в частині оплати за поставлений товару у повному обсязі, і заборгованість останнього за поставлений за спірними накладними товар становить 1 586 262,96 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 98 304,70 грн., 3% річних в сумі 8 192,06 грн. та інфляційні втрати в сумі 21 267,96 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово звертався до суду з заявами про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням відповідачем суми основної заборгованості в період розгляду справи в суді першої інстанції. Крім того, у вказаних заявах позивачем було збільшено заявлені до стягнення суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку зі збільшенням періоду їх нарахування.

Так, з урахуванням поданих позивачем заяв про зменшення позовних вимог від 10.05.2019, від 19.06.2019, від 16.07.2019 (а.с. 83-84, 184-185, 212-213 т. 1), позов заявлено про стягнення основного боргу в сумі 269 750,00 грн., пені в сумі 223 556,30 грн., 3% річних в сумі 18 840,79 грн. та інфляційних втрат в сумі 79 280,40 грн.

12.08.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання (а.с. 28-29 т. 2) в якому відповідач повідомив, що, з огляду на часткове погашенням ним суми основного боргу (150 000,00 грн.), станом на 12.08.2019 сума спірної заборгованості становить 119 750,00 грн.

У наданій в судовому засіданні 13.08.2019 позивачем довідці (а.с. 41 т. 2) позивач підтвердив, що станом на 12.08.2019 сума основного боргу відповідача за спірними накладними становить 119 750,00 грн.

Суд першої інстанції визнав доведеним як факт поставки товару за спірними накладними, так і те, що станом на дату винесення рішення заборгованість відповідача за вказаний товар становить 119 750,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції визнав законними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, пені та 3 % річних, проте зазначив, що позивачем при їх розрахунку допущені помилки.

За таких обставин, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 119 750,00 грн., інфляційних втрат в сумі 36 205,70 грн., 3% річних в сумі 18 742,57 грн. та пені в сумі 222 408,07 грн., в частині стягнення 150 000,00 грн. закрив провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, згідно з якою господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з тексту апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується лише в частині стягнення пені в сумі 222 408,07 грн. та в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 34 619,20 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині часткового задоволенні вимог про стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині часткового задоволенні вимог про стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 223 556,30 грн. колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки, до яких відноситься спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо термінів, у які спірний товар мав бути оплаченим, колегія суддів зазначає таке.

У п. 5.4.2 Договору сторони погодили, що оплата за поставку імпортного товару здійснюється відповідачем протягом 14 календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок позивача.

На підтвердження поставки імпортного товару позивачем надано копії податкових накладних щодо спірного товару, які були зареєстровані позивачем, а саме: № 400047 від 10.01.2019, № 400063 від 11.01.2019, № 400072 від 14.01.2019, № 400091 від 16.01.2019, № 400110 від 18.01.2019, № 400116 від 19.01.2019, № 400129 від 22.01.2019 (а.с. 99-107 т. 1).

Форма і порядок заповнення податкового накладної затверджені наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, зареєстрованого в Мінюсті 26.01.2016 за №137/28267.

Відповідно до п. 16 цього Порядку, у разі постачання товару, ввезеного на митну територію України, у графі 3.2 Розділу Б табличної частини податкової накладної проставляється позначка «Х». Графа 3.2 заповнюється на всіх етапах постачання товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вказані вище податкові накладні по всіх позиціях товару у графі 3.2. містять позначку «Х», що свідчить про те, що усі ці товари мають імпортне походження.

Той факт, що реалізовані відповідачу товари мають імпортне походження, підтверджується і вантажно-митними деклараціями, копії яких додано позивачем до відповіді на відзив (а.с. 108-146 т. 1), згідно з якими товари позивачем імпортовано в Україну.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що строк оплати товару, поставленого згідно спірних видаткових накладних, підлягає визначенню на підставі п. 5.4.2 Договору, та про те, що такий строк становить:

- до 24.01.2019 включно за видатковою накладною № 400047 від 10.01.2019;

- до 25.01.2019р. включно за видатковою накладною № 400063 від 11.01.2019;

- до 28.01.2019 включно за видатковою накладною № 400072 від 14.01.2019;

- до 30.01.2019 включно за видатковою накладною № 400091 від 16.01.2019;

- до 01.02.2019 включно за видатковою накладною № 400110 від 18.01.2019;

- до 02.02.2019р. включно за видатковою накладною № 400116 від 19.01.2019;

- до 05.02.2019р. включно за видатковою накладною № 400129 від 22.01.2019.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з оплати поставленого позивачем товару у встановлений Договором строк, є підстави для застосування встановленої Договором та відповідальності.

Згідно п. 8.2.1 Договору, за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4. даного договору, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Як під час розгляд справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач заперечував проти стягнення пені, зазначаючи про те, що сторонами не досягнуто домовленості щодо застосування штрафної санкції у вигляді пені, оскільки сторони передбачили відповідальність у вигляді пені саме за порушення термінів розрахунків, передбачених в п. 5.4 Договору, яким передбачено оплату за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт, встановлений в п.5.5 даного договору, в свою чергу, п. 5.5. договору не визначає жодного ліміту.

Суд першої інстанції з вказаними твердженнями позивача не погодився з посиланням на те, що у пункті 5.5 Договору, який передбачає визначення можливого ліміту заборгованості, сторони поставили прочерк, що свідчить саме про те, що розмір такого ліміту дорівнює « 0», а не те, що сторони не досягли згоди щодо такого ліміту, що, на думку колегії суддів, є правильним.

Також відповідач зазначив і про те, що дія п. 8.2.1 Договору поширюється виключно на п. 5.4 Договору, не поширюючись при цьому на п.п. підпункти 5.4.1 та 5.4.2 Договору.

Колегія суддів вважає вказані твердження відповідача помилковими, оскільки п.п. 5.4.1 та 5.4.2, якими Договір доповнено шляхом підписання відповідних додаткових угод, є складовими та невід`ємними частинами п. 5.4 Договору, на який поширюється дія п. 8.2.1 Договору, яким і встановлено відповідальність відповідача у вигляді пені за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4. даного договору

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що сторони у пункті 5.4 Договору встановили загальний строк - 25 календарних днів щодо оплати товару, а підписавши договори про внесення змін № 1 та № 2, доповнили пункт 5.4 договору підпунктами 5.4.1 та 5.4.2, якими встановили спеціальний строк - 14 календарних днів щодо оплати акційного та імпортного товару, а відтак, оскільки підпункти 5.4.1 та 5.4.2 є складовими та невід`ємними частинами п. 5.4 Договору, то на них розповсюджується дія п. 8.2.1. договору.

За таких обставин, суд першої інстанції, перевіривши розрахунок пені, виконаний позивачем, та з`ясувавши, що він є невірним, оскільки здійснений виходячи із загальної суми заборгованості, а не по кожній видатковій накладній окремо, без визначення періодів прострочення та сум заборгованості з врахуванням часткових оплат, правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення пені частково за уточненим розрахунком суду в сумі 222 408,07 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі № 910/4359/19 в оскаржуваній частині відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються:

- судові витрати позивача за звернення з позовом - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;

- судові витрати відповідача за звернення з апеляційною скаргою - на відповідача.

Щодо витрат позивача на правову допомогу колегія суддів зазначає таке.

У позовній заяві позивачем вказано про те, що він поніс та планує понести витрати на правову допомогу в сумі 43 053,20 грн.

На підтвердження факту понесення таких витрат позивачем до позовної заяви додано копії договору про надання правової допомоги № 2903/19-1 від 29.03.2019, укладеного з адвокатом Шиміним Олегом Павловичем з додатком № 1 (а.с. 26-30 т. 1).

В судовому засіданні 01.08.2019 позивач подав заяву про розподіл судових витрат від 29.07.2019 (а.с. 14-15 т. 2), в якій просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 692,00 грн.

До вказаної заяви додано належним чином засвідчені копії акту наданих послуг від 26.07.2019, рахунку № 2903/19-1-2 від 26.07.2019 та платіжного доручення № від 26.07.2019 на суму 20 692,00 грн. (а.с. 16-18 т. 2).

В судовому засіданні 13.08.2019 позивачем подано заяву про розподіл судових витрат (а.с. 32-33 т. 2), відповідно до якої він просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу 35 053,20 грн.

До вказаної заяви додано належним чином засвідчені копії акту наданих послуг від 11.06.2019, рахунку № 2903/19-1-1 від 11.06.2019 та платіжного доручення № від 13.06.2019 на суму 35 053,20 грн. (а.с. 34-37 т. 2).

Отже, загальна сума витрат на правову допомогу, які позивач заявив до стягнення з відповідача, становить 55 745,20 грн.

Відповідач, в свою чергу, не погоджується зі стягненням з нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає суму витрат на правничу допомогу в розмірі 55 745,20 грн. завищеною, неспівмірною із складністю справи, обсягом наданих послуг, часом, витраченим на надані послуги, та ціною позову та просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката на 45 745,20 грн., стягнувши з відповідача 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, про що ним заявлено у клопотанні вих. № 01-05/249 від 12.08.2019 (а.с. 28-29 т. 2).

За наданих позивачем документів слідує, що правова допомога складається з: усної консультації щодо правових способів та засобів захисту прав та законних інтересів у справі про стягнення з відповідача спірної заборгованості, підготовки та подання позовної заяви, заяв про зменшення розміру позовних вимог, відповіді на відзив та письмових пояснень, а також участі в судових засіданнях.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Шиміним О.П. укладено договір про надання правової допомоги № 2903/19-1 від 29.03.2019, предметом якого є надання правової допомоги у справі про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар за договором поставки № 121218-20/1б від 12.12.2018.

Розмір гонорару адвоката погоджений сторонами у додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 2903/19-1 від 29.03.2019, укладеного з адвокатом Шиміним Олегом Павловичем, згідно з якими:

- 1.1. винагорода Адвоката за надані юридичні послуги (крім послуг участі адвоката у судовому засіданні) визначається шляхом множення кількості затраченого Адвокатом часу на надання послуг на погодинні ставки, наведені нижче:

- 40 % від розміру однієї мінімальної заробітної плати за одну годину наданих послуг усної або письмової консультації; складення адвокатського запиту, претензії, відповіді на претензію, заяви чи скарги (крім заяв та клопотань з процесуальних питань адресованих суду), відповіді на запит контролюючого органу;

- 60% від розміру однієї мінімальної заробітної плати за одну годину наданих послуг з ознайомлення з матеріалами справи в суді; складення письмових заяв, клопотань чи заперечень з процесуальних питань адресованих суду;

- 80% від розміру однієї мінімальної заробітної плати за одну годину підготовки позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву (на позовну заяву, апеляційну скаргу), відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, мирової угоди, заяви про забезпечення доказів або позову.

- 1.2. винагорода Адвоката за надані юридичні послуги представництва інтересів Клієнта в одному судовому засіданні суду першої інстанцій становить 2000 грн., суду апеляційної інстанції - 2500 грн., суду касаційної інстанції 3000 грн.;

- 1.3. Для цілей пункту 1.1. цього Додатку береться до уваги мінімальна заробітна плата станом на дату надання відповідної послуги згідно Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Загалом, на виконання вказаного договору позивачем та адвокатом Шиміним О.П. підписано Акти наданих послуг на загальну суму 55 745,20 грн., які позивачем оплачені у повному обсязі.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів вважає вірними висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки витрати на професійну правничу допомогу є підтвердженими, співмірними з ціною позову, а надання послуг адвокатом підтверджується Актами наданих послуг від 11.06.2019 та від 26.07.2019 та його участю у розгляді даної справи, підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 10 000,00 грн. відсутні.

Водночас суд першої інстанції обгрунтовано зменшив витрати на професійну правничу допомогу в частині вартості послуг з підготовки заяв про зменшення розміру позовних вимог в два рази, тобто на суму 7 511,40 грн., з тих підстав, що, враховуючи правовий характер та змістове навантаження заяв про зменшення розміру позовних вимог, кількість годин на їх складання адвокатом завищено в два рази, а отже, і вартість відповідної послуги також.

З огляду на вказані обставини, витрати позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, з урахуванням їх часткового зменшення, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 44 619,20 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Крім того, позивач у поданій до суду апеляційної інстанції заяві про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, просив стягнути з відповідача судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 10 015,20 грн.

До вказаної заяви додано належним чином засвідчені копії акту наданих послуг від 23.09.2019, рахунку № 2903/19-1-3 від 23.09.2019 та платіжного доручення № від 24.09.2019 на суму 10015,20 грн. (а.с. 125-127 т. 2).

З наданих позивачем документів слідує, що вказана правова допомога складається з підготовки відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає що витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, є підтвердженими, співмірними з ціною позову, а надання послуг адвокатом підтверджується наданими позивачем документами, а відтак, витрати позивача на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 10 015,20 грн.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі № 910/4359/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі № 910/4359/19 залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, будинок 19/3, корпус 2, кабінет 33, ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» (79008, Львівська обл., місто Львів, вулиця Пекарська, будинок 5, квартира 4; ідентифікаційний код 20831737) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 10 015 (десять тисяч п`ятнадцять) грн. 20 коп.

4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4359/19.

Повний текст постанови складено: 28.11.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець