ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.11.2019 м. Ужгород Справа № 907/762/16

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.,

за участі секретаря судового засідання Лазар С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергополіс", м. Київ (далі - позивач, ТОВ Енергополіс)

до підприємства "Центр соціально-трудової реабілітації м. Києва", м. Київ (далі - відповідач-1, підприємство Центр реабілітації)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Квітка", м. Київ (далі - відповідач-2, ТОВ Центр Квітка)

про визнання відносно ТОВ Центр Квітка права власності за ТОВ "Енергополіс" на частку в розмірі 5295/10000 частки спального корпусу "В", загальною площею 2399,3кв.м., розташованого за адресою: Закарпатська область, Свалявський район, село Солочин, санаторій "Квітка Полонини", будинок 1 "а" (реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №0),

представники:

позивача - Шаблатович А.М., директор, Рибченко О.Г., адвокат

відповідач-1 - не з`явився

відповідача-2 - Попп Ю.М., адвокат

ТОВ Енергополіс звернулося 23.11.16 до суду з позовом до підприємства Центр реабілітації про визнання протиправним відчуження останнім у власність ТОВ Центр Квітка майна - спального корпусу літ. В загальною площею 2399,3 м2, розташованого в с. Солочин Свалявського району Закарпатської області, санаторій "Квітка Полонини", будинок 1а (спірний об`єкт, об`єкт інвестування) - та до ТОВ Центр Квітка про визнання права власності за ТОВ Енергополіс на частку в розмірі 5295/10000 зазначеного майна. Посилається при цьому на те, що спірний об`єкт -спальний корпус - створено у результаті здійснення сторонами - позивачем та відповідачем-1 - спільної діяльності згідно з укладеним ними інвестиційним договором від 07.05.04 № 7, і створений об`єкт став спільною частковою власністю учасників такої спільної діяльності.

У подальшому підприємство Центр реабілітації шляхом виділу створило нову юридичну особу - ТОВ Центр Квітка, - якому в порушення умов інвестиційного договору від 07.05.04 № 7 без згоди позивача, безоплатно, за розподільчим балансом та актом приймання-передачі передало об`єкт інвестування в цілому, а у 2013р. ТОВ Центр Квітка зареєструвало право власності на це нерухоме майно в цілому.

Позивач вважає, що передача об`єкта інвестування ТОВ Центр Квітка відбулася із порушенням вимог законодавства, зокрема ст. 358 ЦК України, згідно з якою право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а розпорядження об`єктами спільної власності відбувається за згодою всіх співвласників, і, оскільки позивач є співвласником об`єкта інвестування, відчуження такого мало відбуватися виключно за його згодою, яку він не надавав. При цьому, оскільки відповідачами частку позивача у спільному майні (об`єкті інвестування) визначено не було, хоча позивач виконав усі умови договору про спільну діяльність і є титульним володільцем предмета договору, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання розміру частки у праві спільної часткової власності на об`єкт інвестування.

Позивач клопотав про визнання поважними причин пропуску позовної давності та її поновлення, посилаючись на тривалий розгляд спору між підприємством Центр реабілітації та генеральним підрядником, який завершився з постановленням остаточного судового рішення 15.04.13, а отже і на неможливості визначити балансову вартість новоствореного об`єкта інвестицій і виділити частки сторін інвестиційного договору, а також звертаючи увагу на різні позиції судів усіх інстанцій щодо початку позовної давності, висловлені у справі № 907/584/14.

Дана справа вирішувалася судами неодноразово та перебуває на новому розгляді відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.19.

За результатами судового розгляду (рішення господарського суду Закарпатської області від 19.12.16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.17) позовні вимоги задоволено частково, визнано за ТОВ Енергополіс право власності на частку в розмірі 5295/10000 спірного майна, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.17 зазначені судові акти скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ТОВ Енергополіс подано до суду заяву про залишення позову до підприємства Центр реабілітації про визнання протиправним здійсненого без згоди ТОВ Енергополіс відчуження у власність ТОВ Центр Квітка новоствореного після реконструкції об`єкта нерухомості без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Рішенням господарського суду Закарпатської області від 08.05.18, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.18, позов ТОВ Енергополіс у частині позовних вимог до підприємства Центр реабілітації залишено без розгляду, у частині позовних вимог до ТОВ Центр Квітка у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.19 зазначені судові акти скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 12.03.19 зазначено, що суди попередніх інстанцій, посилаючись на положення статей 1130-1134 Цивільного кодексу України, дійшли помилкового висновку, що інвестиційний договір від 07.05.2004 № 7 не містить істотних умов договору про спільну діяльність, не установили правової природи спірних правовідносин і підстав їх виникнення, не з`ясували наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про інвестиційну діяльність", а отже не з`ясували і питання правового статусу позивача у спірних правовідносинах, а також правомірності його вимог про визнання права на частку новоствореного згідно з інвестиційним договором нерухомого майна за рахунок залучених інвестицій позивача.

Верховний Суд встановив також, що висновки судів про недоведеність позивачем наявності підстав для застосування положень ч. 5 ст. 267 ЦК України та визнання поважними причин пропуску позовної давності є передчасними і такими, що зроблені без дослідження всіх доводів позивача щодо захисту його права як інвестора за інвестиційним договором на підставі наданих ним доказів, зокрема:

- про неможливість визначення його частки у праві спільної часткової власності на об`єкт інвестування до вирішення спору у справі № 5/160-8/41 (про стягнення з підприємства Центр реабілітації генеральним підрядником грошових коштів, остаточне судове рішення в якій прийнято 15.04.13), а отже і визначення балансової вартості об`єкта будівництва для визначення часток;

- про звернення ТОВ Енергополіс до підприємства Центр реабілітації про визначення частки в об`єкті інвестування і підписання між ТОВ Енергополіс і підприємством Центр реабілітації 27.06.13 акта взаєморозрахунків, яким підтверджено обсяг інвестицій ТОВ Енергополіс у новоствореному об`єкті;

- створення та реєстрацію 01.03.13 шляхом виділу з підприємства Центр реабілітації ТОВ Центр Квітка, якому згідно з розподільчим балансом від 22.02.13, затвердженим Київським міським відділенням Всеукраїнської громадської організації "Українська спілка інвалідів УСІ", у результаті виділу, за актом приймання-передачі від 09.04.13 ТОВ Центр Квітка передано об`єкт нерухомого майна - спальний корпус літ. В загальною площею 2399,3 м2, розташований за адресою: Закарпатська область, Свалявський район, село Солочин, санаторій " Квітка Полонини", будинок 1а.

За результатами авторозподілу справа передана для розгляду судді господарського суду Закарпатської області Ушак І. Г., ухвалою суду від 10.07.18 справа прийнята до провадження.

У ході нового судового розгляду справи позивач письмовими поясненнями та усними поясненнями представників наполягає на визнанні відносно ТОВ Центр Квітка права власності за ТОВ Енергополіс на частку в розмірі 5295/10000 частки спірного об`єкту - спального корпусу "В", загальною площею 2399,3 кв.м, розташованого в с. Солочин Свалявського району Закарпатської області, санаторій "Квітка Полонини", будинок 1 "а" - що і є предметом спору, посилаючись на наступне:

- зазначений об`єкт - як об`єкт інвестування реконструйований відповідно до інвестиційного договору № 7 (про інвестування у нежитлове будівництво) укладеного підприємством Центр реабілітації як замовником та ТОВ Енергополіс як інвестором, який має право після закінчення інвестування отримати у власність частку загальної площі санаторію, пропорційну його частці в інвестуванні за цим договором;

- ТОВ Енергополіс за період із 03.06.04 по 27.02.07 перерахувало на рахунок підприємства Центр реабілітації на виконання інвестиційної програми грошових коштів на суму 2292000,00 грн., про що 27.06.13 зазначеними сторонами був складений підписаний акт звірки розрахунків;

- 20.06.07 згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, об`єкт нерухомості - спальний корпус (корпус літ. В загальною площею 2399,3 м2, розташований у будинку 1а санаторію "Квітка Полонини" у с. Солочин Свалявського району) прийнято в експлуатацію;

- 15.04.13 державним реєстратором реєстраційної служби Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області прийнято рішення про реєстрацію права власності на зазначене майно, запис про право власності № 694296 за ТОВ Центр Квітка, яке було створено та зареєстровано 01.03.13 шляхом виділу із підприємства Центр реабілітації і якому згідно з розподільчим балансом від 22.02.13 у результаті виділу за актом приймання-передачі від 09.04.13 передано зазначене майно. Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.15 вартість майна становить 4328636,00 грн.

Позивач вважає незаконною реєстрацію права власності на весь об`єкт нерухомості після проведеної реконструкції з одночасною передачею даного об`єкту новоствореній шляхом виділення структурі відповідача-1 - ТОВ Центр Квітка, - а єдиним способом судового захисту, який належним чином відновить порушені права ТОВ Енергополіс, що випливають з договору інвестування № 7 вважає визнання за ТОВ Енергополіс права власності на частку майна, що відповідає обсягу проінвестованих товариством у реконструкцію об`єкта нерухомості коштів.

Позивач письмовими поясненнями та поясненнями його представників у ході нового судового розгляду клопоче про визнання пропущеним з поважних причин строку позовної давності, оскільки згідно висновків Верховного суду України у справі № 907/584/14 строк позовної давності для пред`явлення вимог щодо визнання права власності на частку об`єкту інвестування за інвестиційним договором № 7 сплинув.

Посилається при цьому на власні доводи, що зазначені вище у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.19 у даній справі як такі, без дослідження яких висновки судів про недоведеність позивачем наявності підстав для застосування положень ч. 5 ст. 267 ЦК України та визнання поважними причин пропуску позовної давності визнані передчасними.

Відповідач-1, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (належні докази повідомлення містяться в матеріалах справи), відзиву на позов не надав, участі свого представника у судовому розгляді справи не забезпечив, причин неявки не повідомив. За таких обставин суд розглядає справу в порядку передбаченому приписами п.3 ст. 202 ГПК України за відсутності відповідача-1 як учасника справи.

Відповідач-2 у ході нового розгляду справи письмовими поясненнями та усними поясненнями представника заперечує проти позовних вимог, вважаючи, що позивач не виконав у повному обсязі зобов`язань за інвестиційним договором № 7, перерахувавши за цим договором у довірче управління лише 395000,00 грн., невірно обрав спосіб захисту шляхом визнання права власності з огляду на те, що позивач не був власником об'єкта, щодо якого він звертається до суду.

Посилається на відсутність підстав для застосування до інвестиційного договору № 7 від 07.05.04 положень чинного законодавства про спільну діяльність, оскільки вважає відсутніми істотні умови договору про спільну діяльність, визначених у главі 77 ЦК України, через те, що сторони не передбачили координацію спільних дій учасників та порядок ведення спільних справ, спірне нерухоме майно для ведення спільної діяльності не виділялось, умови покриття витрат та збитків учасників договору не узгоджувалися; ніким зі сторін договору не здійснювався податковий облік результатів спільної діяльності.

Наполягає, що право вимоги у позивача до відповідача щодо визначення частки ТОВ Енергополіс у реконструкції об'єкту інвестування пропорційно загальним фактичним витратам на фінансування реконструкції виникло 20.07.07 - дати введення об`єкту інвестування в експлуатацію за Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, оскільки за умовами розділу 4 інвестиційного договору № 7 відповідач зобов`язаний був передати ТОВ Енергополіс у власність обумовлені площі протягом 30 днів з моменту введення санаторію (об`єкту інвестування) в експлуатацію.

Виходячи з викладеного вважає, що строк позовної давності щодо вимоги про визначення частки позивача в реконструкції об`єкту і відповідно, визнання права власності, враховуючи дату виникнення у ТОВ Енергополіс права вимоги, сплив 20.07.10.

Посилання позивача на наявність спору відповідача-1 та підрядника - ЗАТ «Будівельне управління №1» - щодо спірного об`єкту, який був вирішений Київським апеляційним господарським судом лише 15.04.13, як на причину пропуску строку позовної давності вважає таким, що не може братися до уваги, оскільки наявність зазначеного спору не впливала на можливість звернення позивача з вимогою щодо визначення його частки в реконструкції санаторію та передачі йому у власність відповідних площ та з огляду на те, що кінцева вартість об`єкту вже була визначена в Акті державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу у ході судового розгляду, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог - визнання права власності за ТОВ Енергополіс на частку в розмірі 5295/10000 спірного об`єкту - спального корпусу - створеного у результаті здійснення сторонами - позивачем та відповідачем-1 - спільної діяльності згідно з укладеним ними інвестиційним договором від 07.05.04 № 7, і створений об`єкт став спільною частковою власністю учасників такої спільної інвестиційної діяльності.

При цьому суд виходить з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку з укладенням 07.05.04 та виконанням сторонами у справі - TOB Енергополіс та підприємством Центр реабілітації - інвестиційного договору № 7 (про інвестування у нежитлове будівництво), за умовами якого останній (центр - за умовами договору) зобов`язався своїми силами та засобами, за власний рахунок та за рахунок залучених від ТОВ Енергополіс (довіритель - за умовами договору) коштів реконструювати об`єкт інвестування - спальний корпус № 2 санаторію Квітка Полонини, який знаходиться в с. Солочин Свалявського району Закарпатської області.

Умовами договору встановлено, що попередня загальна сума інвестування у реконструкцію санаторію складає 3000000,00 грн., остаточна вартість реконструкції визначається після її закінчення шляхом розрахунку фактичної вартості реконструкції; довіритель перераховує кошти в управління центру для подальшого їх інвестування в реконструкцію санаторію; фінансування інвестування здійснюється етапами (І етап: 3-й кв. 2004р. - 300000,00 грн., ІІ етап: 4-й кв. 2004р. - 300000,00 грн., ІІІ етап: 1-й кв. 2005р. - 400000,00 грн.); у разі необхідності за домовленістю сторін розмір інвестування може бути збільшений (п.п. 2.1-2.4)

Довіритель - ТОВ Енергополіс - за умовами договору має право, зокрема, після закінчення інвестування отримати у власність частку загальної площі санаторію, пропорційну його частці в інвестуванні за цим договором (пп. 3.1.5 п. 3.1)

Центр - підприємство Центр реабілітації - за змістом пп. 4.3.1- 4.3.4 пункту 4.3 договору зобов`язався після закінчення спорудження санаторію та здачі його в експлуатацію визначити частку ТОВ Енергополіс у реконструкції санаторію пропорційно загальним фактичним витратам на фінансування реконструкції; визначити загальну площу спальних кімнат (номерів для відпочинку), кімнат соціальної сфери обслуговування санаторію тощо, яка відповідає частці фінансування ТОВ Енергополіс у загальному обсязі інвестування; передати у власність ТОВ Енергополіс ці площі протягом 30 днів із дати введення санаторію в експлуатацію; надати ТОВ Енергополіс усі необхідні документи на ці площі, а також сприяти йому в оформленні права власності на ці площі.

30.12.05 сторонами укладено додаткову угоду до договору №7 від 07.05.04 (про інвестування у нежитлове будівництво), якою продовжили строк інвестування до 31.12.06 та передбачили ІУ етап фінансування - 2006р. - 500000,00 грн.

Станом на 30.12.05 сторони підвели підсумки щодо виконання інвестиційного договору, склавши зазначеною датою протокол № 1 за підписами перших посадових осіб сторін та з прикладенням печаток сторін, яким зафіксували, зокрема, що центр зобов`язався за дорученням довірителя від свого імені, але за рахунок довірителя та власних коштів завершити реконструкцію санаторію у строк до 31.12.06; що станом на 30.12.05 довіритель передав центру для виконання доручення грошові кошти в сумі 1855000,00 грн.; що для виконання доручення у повному обсязі довіритель зобов`язаний забезпечити центр грошовими коштами в сумі орієнтовно 500000,00 грн.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач на виконання власних зобов`язань за інвестиційним договором вніс грошових коштів на суму 2292000 грн., що підтверджено банківською довідкою про розрахунки ТОВ Енергополіс з контрагентами (Закарпатська філія «ЦСТРІ м. Києва») за період з 1.01.04 по 31.12.08, двостороннім актом звірки розрахунків від 27.06.13 проведеним між позивачем та відповідачем-1 «по інвестуванню реконструкції санаторію "Квітка Полонини" спального корпусу №2», в якому сторони зафіксували, що за період з 03.06.04 по 27.02.07 позивачем перераховано відповідачу-1 суму 2292000,00 грн., в т. ч. суму 1897000,00 грн. з призначенням платежу на виконання інвестиційних програм згідно з інвестиційним договором № 0601/1 від 01.06.03 та суму 395000,00грн. - перерахування коштів у довірче управління згідно з договором №7 від 07.05.04р. (а.с. 31-34, т.1).

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача-2 про те, що позивачем не виконано у повному обсязі зобов`язання за інвестиційним договором № 7, виходячи з призначення платежу зазначеного в акті звірки сторін від 27.06.13, що на виконання інвестиційного договору № 7 сплачено всього 395000,00 грн., враховуючи дані вищенаведеного протоколу № 1 від 30.12.05 до інвестиційного договору № 7 в частині встановлення сторонами - ТОВ Енергополіс та підприємством Центр реабілітації - факту передачі позивачем відповідачу-1 для реконструкції на виконання інвестиційного договору від 7.05.04 коштів на суму 1855000,00 грн., факт неповернення відповідачем позивачу перерахованих сум з призначенням платежу «перерахування коштів на виконання інвестиційної програми, згідно інвестиційного договору № 0601/1 від 01.06.2003» та підписання акту звірки розрахунків від 27.06.13. Наведене у сукупності з іншими встановленими обставинами по справі суд оцінює як факт належного виконання позивачем інвестиційних зобов`язань та внесення на реконструкцію об`єкту інвестування за інвестиційним договором № 7 від 07.05.04 грошових коштів на загальну суму 2292000,00 грн.

Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 20.06.2007р. спальний корпус в с. Солочин, 1а, Свалявського району був введений в експлуатацію із зазначенням інвестиційної вартості будівництва згідно проектної документації - 6506767,00 грн.

Таким чином, у результаті здійснення сторонами спірних відносин - ТОВ Енергополіс та підприємством Центр реабілітації - спільної діяльності за інвестиційним договором було створено новий об`єкт нерухомості - спальний корпус санаторію Квітка Полонини, загальною площею 2399,3кв.м.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується ніким з учасників процесу, що у подальшому відповідач-1 - підприємство Центр реабілітації - шляхом виділу створив нову юридичну особу - товариство з обмеженою відповідальністю Центр Квітка - відповідач-2 у даній справі, - якому без згоди позивача, безоплатно за розподільчим балансом та актом приймання-передачі , передав об`єкт інвестування в цілому.

15.04.13 державним реєстратором Свалявського районного управління юстиції прийнято рішення про реєстрацію за відповідачем-2 (номер запису 694296) права власності в цілому на спальний корпус санаторію «Квітка Полонини», розташований в с. Солочин Свалявського району Закарпатської області, санаторій «Квітка Полонини», буд. 1а, загальною площею 2399,3 кв.м - об`єкт інвестування за вищенаведеним інвестиційним договором, вартість якого згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, складає 4328636 грн.

Наведене послугувало підставою звернення позивача до суду з даним позовом, який вважає протиправною передачу відповідачем-1 у власність відповідача-2 в цілому об`єкту інвестування, з огляду на те, що він є співвласником об`єкту інвестування відповідно до загальних фактичних витрат на фінансування реконструкції з відповідною часткою - 5295/10000 (2292000*100%/4328636 =52*95%, однак частка позивача у спільному майні - об`єкті інвестування - відповідачами всупереч умов інвестиційного договору не визначена та відомості щодо неї не внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд, аналізуючи правову природу спірних правовідносин сторін у даній справі та підстав їх виникнення, виходить з такого.

За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За договором про спільну діяльність згідно ст. 1130 ЦК України сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі; умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

З огляду на наведені приписи цивільного законодавства інвестиційний договір укладений 07.05.04 TOB Енергополіс та підприємством Центр реабілітації за своїм змістом є договором про спільну діяльність зазначених учасників без створення юридичної особи для досягнення певної мети; спільна діяльність сторін здійснювалася на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство), тому правовідносини за ним регулюються ст.ст. 1132-1143 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Згідно ч. 1 ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Разом з тим, до спірних відносин сторін у даній справі належить застосовувати положення Закону України «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закон) у відповідній його редакції станом на час виникнення цих відносин, оскільки за змістом договору сторони узгодили спільну інвестиційну діяльність щодо реконструювання спального корпусу санаторію належного на праві власності відповідачу-1 за власний рахунок останнього та за рахунок інвестованих коштів позивача з його правом після закінчення інвестування отримати у власність частку загальної площі реконструйованого об`єкту пропорційно фактичним витратам.

Законом визначено загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України; закон спрямований на забезпечення рівного захисту прав, інтересів і майна суб`єктів інвестиційної діяльності незалежно від форм власності, а також на ефективне інвестування народного господарства України, розвитку міжнародного економічного співробітництва та інтеграції.

Інвестиціями, згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права (ст. 4 Закону).

За змістом ст. 5 цього Закону суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.

Статтею 7 зазначеного Закону передбачено права суб`єктів інвестиційної діяльності та установлено, що всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом.

Частиною 5 статті 7 Закону передбачено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

За змістом ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 316 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (статті 15, 16 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України).

З огляду на наведені приписи законодавства, яке враховуючи предмет спору та суб`єктний склад спірних правовідносин належить застосовувати, позивач у даній справі за своїм правовим статусом є інвестором реконструкції спального корпусу - об`єкту інвестиції, відтак за наведених фактичних обставин справи, оскільки ним виконано всі умови інвестиційного договору, він є титульним володільцем об`єкту інвестування відповідно до фактичних витрат на інвестування реконструкції, тому правомірними та такими, що підлягають задоволенню судом, є його вимоги про визнання права на частку в розмірі 5295/10000 зазначеного новоствореного згідно з інвестиційним договором нерухомого майна за рахунок залучених інвестицій позивача.

Заперечення відповідача проти позовних вимог з посиланням на відсутність істотних умов договору про спільну діяльність суд не приймає, оскільки сторони, узгодивши предмет спільної діяльності - реконструкцію спального корпусу як об`єкту інвестування силами, засобами, за рахунок власних коштів підприємства Центр реабілітації та коштів залучених від ТОВ Енергополіс як довірителя, - порядок, строки та суму інвестування ТОВ Енергополіс у реконструкцію; обов`язки підприємства Центр реабілітації щодо ознайомлення довірителя з проектно-кошторисною документацією для здійснення реконструкції, укладення від свого імені договорів будівельного підряду, будівництва та введення в експлуатацію об`єкта інвестицій; визначення частку ТОВ Енергополіс у реконструкції санаторію пропорційно загальним фактичним витратам на фінансування реконструкції після закінчення реконструкції та здачі в експлуатацію об`єкта; визначення загальної площі спальних кімнат (номерів для відпочинку), кімнат соціальної сфери обслуговування санаторію тощо, яка відповідає частці фінансування ТОВ Енергополіс у загальному обсязі інвестування; передачі у власність ТОВ Енергополіс цих площ протягом 30 днів із дати введення санаторію в експлуатацію; надання ТОВ Енергополіс усіх необхідних документів на ці площі та сприяння йому в оформленні права власності на ці площі, визначили таким чином умови договору про спільну діяльність, скоординували свої дії щодо спільної справи, встановили правовий статус майна для спільної діяльності майна, їх участь у результатах спільних дій тощо.

Про наведене - помилковість висновку судів при попередньому розгляді справи, що інвестиційний договір від 07.05.2004 № 7 не містить істотних умов договору про спільну діяльність - зазначено також у постанові Верховного Суду від 12.03.19.

Щодо застосування у даній справі позовної давності за заявою відповідача-2, то суд зазначає наступне.

Позовна давність згідно зі ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 статті 261 цього Кодексу за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з частинами 3, 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, за змістом наведених приписів цивільного законодавства вбачається, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) у разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

У постанові Верховного Суду України від 20.04.16 у справі № 907/584/14, ухваленій за результатами розгляду позову ТОВ Енергополіс до підприємства Центр реабілітації про визнання права власності на частку об`єкта інвестування за договором від 07.05.04 № 7 і зобов`язання вчинити певні дії, викладено висновок про пропуск позивачем позовної давності, що послугувало підставою для відмови у задоволенні позову у зазначеній справі.

Разом з тим, Верховний Суд 12.03.19, скасовуючи рішення попередніх судів у даній справі та направляючи її на новий розгляд, зазначив, що суди попередніх інстанцій, посилаючись тільки на висновок суду першої інстанції та Верховного Суду України у справі № 907/584/14 стосовно того, що позовна давність для пред`явлення вимог щодо визнання права власності на частку об`єкта інвестування за інвестиційним договором від 07.05.04 № 7 спливла, не звернули уваги на доводи ТОВ Енергополіс, відтак дійшли передчасних висновків про недоведеність позивачем наявності підстав для застосування положень ч. 5 ст. 267 ЦК України та визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Розглядаючи у ході нового судового розгляду доводи ТОВ Енергополіс щодо неможливості визначення його частки у праві спільної часткової власності на об`єкт інвестування до вирішення спору у справі № 5/160-8/41 (про стягнення з підприємства Центр реабілітації з генеральним підрядником грошових коштів, суд виходить з того, що порядок визначення частки ТОВ Енергополіс у реконструкції об`єкта інвестування встановлено умовами інвестиційного договору

Так, згідно п. 4.3.1 відповідач-1 був зобов`язаний по закінченню реконструкції об`єкта та здачі його в експлуатацію визначити частку позивача в реконструкції пропорційно загальним фактичним витратам на фінансування реконструкції, що можливо провести лише на підставі балансової вартості об`єкта, яка не могла остаточно бути визначена через наявність судового спору з генеральний підрядником - закритим акціонерним товариством «Будівельне управління N21» (справа №5/160-8/41 господарського суду м.Києва) щодо вартості здійснених на об`єкті інвестування підрядних робіт.

Остаточне судове рішення у зазначеній справі з генеральним підрядником прийнято 15.04.13.

27.06.13 сторони - ТОВ Енергополіс та підприємство Центр реабілітації - здійснили звірку розрахунків по інвестуванню реконструкції об`єкта інвестиції, за результатами якої склали акт взаєморозрахунків, яким підтверджено обсяг інвестицій ТОВ Енергополіс у новоствореному об`єкті на суму 2292000,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача-1 (лист № 5 від 18.02.14) з проханням виділити в натурі та передати ТОВ Енергополіс його частку об`єкта інвестицій в розмірі пропорційному обсягу здійснених інвестицій.

Однак, як з`ясувалося, 01.03.13 створено та зареєстровано ТОВ Центр Квітка шляхом виділу з підприємства Центр реабілітації, який передав об`єкт інвестування балансовою вартістю 4485973,00 грн. створеному товариству, котре, у свою чергу здійснило заходи для державної реєстрації за собою права власності на передане майно 15.04.13 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначеною вартістю 4328636,00 грн.

За наведених обставин суд вважає, що наявність спору учасника інвестиційного договору - підприємства Центр реабілітації - та генпідрядника щодо остаточної вартості об`єкту інвестування перешкоджала визначенню сторонами інвестиційного договору балансової вартості об`єкту, а відтак - частки довірителя, оскільки така за умовами договору повинна визначатися пропорційно до загальних фактичних витрат на фінансування реконструкції, тому є поважною причиною пропуску позовної давності для пред`явлення позивачем вимог щодо визнання права власності на частку об`єкта інвестування за інвестиційним договором від 07.05.04 № 7, яка спливла згідно висновку Верховного Суду України від 20.04.16 у справі № 907/584/14.

Разом з тим, як встановлено матеріалами справи 15.04.13 - у день коли було прийнято остаточне рішення у справі з генеральним підрядником, після якого стало можливим сторонам інвестиційного договору визначити балансову вартість об`єкту інвестування, право власності на цей об`єкт уже було зареєстровано за ТОВ Центр Квітка - підприємство, що створене шляхом виділу із підприємства Центр реабілітації.

Про наведене позивачу стало відомо з листування з підприємством Центр реабілітації, який 27.02.14 за вих. № 20 повідомив позивача про відмову у виділенні частки за інвестиційним договором з підстав закінчення терміну дії останнього, після чого останній 24.11.16 звернувся до суду з вимогами, що становлять предмет даного спору, до ТОВ Центр Квітка як до відповідача, оскільки саме він зареєстрував за собою право власності в цілому на об`єкт інвестування як на нерухоме майно.

За таких обставин, оскільки судом визнано поважними причини пропущення позовної давності, порушене право позивача - право власності на частину новоствореного майна відповідно до вкладу, яке позивач набув як інвестор відповідно до умов інвестиційного договору та приписів ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» у момент його державної реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно як новоствореного об`єкта нерухомості - підлягає захисту у спосіб обраний позивачем - шляхом визнання судом за ТОВ Енергополіс права власності на частку у новоствореному об`єкті нерухомого майна, що відповідає закону та дає суду змогу належним чином ефективно захистити порушені майнові права позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

суд ухвалив:

1. Позов задоволити повністю.

Визнати відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Квітка» (03150, м. Київ, вул. Боженко, 86-б, ) право власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Енергополіс" (03058, м. Київ, вул. Гарматна, 39 В, кодж ) на частку в розмірі 5295/10000 частки спального корпусу "В", загальною площею 2399,3 кв.м, розташованого за адресою: Закарпатська область, Свалявський район, село Солочин, санаторій "Квітка Полонини", будинок 1 "а" (реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 0).

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.11.19.

Суддя Ушак І.Г.