РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.11.2019Справа № 910/13394/19

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ЦК "Київбуд"
простягнення 85357,07 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Голуб О.М.

Представники сторін:

від позивачаКарпінський С.В., довіреність від 28.01.2019;
від відповідачане з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦК "Київбуд" 85357,07 грн, з яких: 53165,53 грн основного боргу, 1708,58 грн 3% річних, 9482,42 грн пені, 15949,69 грн штрафу та 5050,73 грн інфляційних втрат (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №АБУ/01082018/1212/ОМГ від 01.08.2018 в частині здійснення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/13394/19; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.10.2019; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

У судовому засіданні 23.10.2019 оголошено перерву до 21.11.2019. Відповідачу направлено повідомлення про судове засідання 21.11.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в судове засідання 21.11.2019 з`явився, позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судові засідання представників не направив, про причини їх неявки суд не повідомив. Про проведення судових засідань відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №500.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.11.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦК "Київбуд" (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України" (постачальник, позивач) укладено договір поставки №АБУ/01082018/1212/ОМГ (договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати будівельні матеріали (надалі товар). Вид, одиниця виміру, ціна, умови та строки поставки яких зазначені сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних, що мають силу специфікацій, які невід`ємною частиною даного договору (п.1.1).

Відповідно до п.п.4.3, 4.7 договору приймання-передача товару здійснюється на підставі товарно - транспортних накладних. Право власності на товар та ризики виникають у покупця в момент передачі товару покупцю, що фіксується у товарно-транспортних накладних та підтверджують момент передачі та отримання товару покупцем.

Ціна товару встановлюється в національній валюті України. Ціна вказується в специфікаціях та/або видаткових накладних, рахунках-фактурах постачальника. Сума договору визначається загальною вартістю поставленого товару, відповідно до видаткових накладних, що додаються до договору і є його невід`ємною частиною. Розрахунки за товар здійснюються на підставі рахунків - фактур постачальника, які є невід`ємними частинами цього договору у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Здійснюючи оплату за товар, покупець, зобов`язується в платіжному дорученні в розділі призначення платежу вказати: "оплата за товар згідно договору поставки №АБУ/01082018/1212/ОМГ від 01.08.20180" (п.п.5.1, 5.2, 5.3 договору).

Згідно п.6.2 договору поставка товару здійснюється за умови 100 відсоткової передоплати. Факт приймання - передачі товару підтверджується підписами представників сторін на товарно-транспортних накладних.

У випадку невиконання покупцем п.6.2 договору, постачальник має право призупинити поставку товару до моменту повного розрахунку (зарахування грошових коштів на рахунок постачальника), крім цього у випадку якщо постачальник все-таки (за домовленістю між сторонами) передав товар покупцеві, а покупець не оплатив поставлений товар протягом п`яти банківських днів від дати поставки товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та додатково штраф у розмірі 30% від суми заборгованості. Сплата штрафу не звільняє покупця від взятих на себе зобов`язань за цим договором (п.7.2 договору).

Відповідно до п.9.1 договору даний договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє протягом 1 календарного року із дня підписання сторонами, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно умов даного договору.

Сторони погоджуються використовувати при здійсненні своєї діяльності електронний цифровий підпис (далі - ЕЦП). Сторони визнають будь-які документи (в тому числі видаткові накладні, акти виконаних робіт, товаро - транспортні накладні та акти звірки взаєморозрахунків), складені та надані будь-якою стороною іншій в електронному вигляді із застосуванням ЕЦП засобами телекомунікаційного зв`язку, як оригінали, що мають юридичну силу (п.10.8 договору).

На виконання умов укладеного між контрагентами договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 132191,25 грн, що підтверджується видатковими накладними №7767 від 16.08.2018 на суму 82080,00 грн, №7769 від 20.08.2018 на суму 10323,25 грн та №8110 від 23.08.2018 на суму 39788,00 грн.

Однак, як зазначив позивач, в рахунок оплати товару за вказаними накладними відповідачем було сплачено лише 79025,60 грн.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого позивачем товару у визначений договором строк, внаслідок чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов`язок щодо передачі відповідачу товару, загальна вартість якого склала 132191,25 грн, виконав належним чином, однак відповідач, всупереч п.п.6.2, 7.2 укладеного між контрагентами правочину, за поставлений позивачем товар у строки, погоджені між сторонами не оплатив, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦК "Київбуд" виникла заборгованість. Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати товару є таким, що настав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відтак, за висновками суду, позовні вимоги про стягнення з відповідача 53165,65 грн основного боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 9482,42 грн за загальний період прострочки з 01.09.2018 по 28.02.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом п.7.2 договору передбачено, що у випадку невиконання покупцем п.6.2 договору, постачальник має право призупинити поставку товару до моменту повного розрахунку (зарахування грошових коштів на рахунок постачальника), крім цього у випадку якщо постачальник все-таки (за домовленістю між сторонами) передав товар покупцеві, а покупець не оплатив поставлений товар протягом п`яти банківських днів від дати поставки товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку за договором зі сплати за поставлений товар не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і відповідач вважається таким, що прострочив, відповідно, позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

За розрахунком позивача, який перевірено судом та з яким суд погоджується, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня на суму 9482,42 грн за загальний період прострочки з 01.09.2018 по 28.02.2019.

Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 15949,69 грн, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно п.7.2 договору сторонами погоджено, що у випадку якщо постачальник все-таки (за домовленістю між сторонами) передав товар покупцеві, а покупець не оплатив поставлений товар протягом п`яти банківських днів від дати поставки товару, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від суми заборгованості. Сплата штрафу не звільняє покупця від взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, вимоги позивача про стягнення штрафу визнаються обґрунтованими та задовольняються на суму 15949,69 грн за розрахунком позивача, який перевірено судом.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 5050,73 грн за період з вересня 2018 року по вересень 2019 року та 3% річних за загальний період прострочки з 01.09.2018 по 26.09.2019 на суму 1708,58 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару, поставленого позивачем, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також є законними та обґрунтованими.

За розрахунком позивача, який перевірено судом, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1708,58 грн., розмір інфляційних втрат - 5050,73 грн.

За таких обставин, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦК "Київбуд" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦК "Київбуд" (03087, м.Київ, вул.Пітерська, будинок 5А, ідентифікаційний код 39538465) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України" (04053, м.Київ, вул.Гоголівська, будинок 43-А, квартира 2, ідентифікаційний код 37354345) 53165 (п`ятдесят три тисячі сто шістдесят п`ять) грн 65 коп. основного боргу, 3% річних у розмірі 1708 (одна тисяча сімсот вісім) грн 58 коп., 9482 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн 42 коп пені, 15949 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн 69 коп. штрафу, 5050 (п`ять тисяч п`ятдесят) грн 73 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено:26.11.2019

Суддя Ю.М. Смирнова