УХВАЛА

м. Київ

26.11.2019 р.Справа № 910/16193/19

За заявою Фонду державного майна України

до Антимонопольного комітету України

про забезпечення позову

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонд державного майна України (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Антимонопольного комітету України (відповідач) про визнання подання про попередні висновки недійним.

Ухвалою від 21.11.2019 р. позовну заяву залишено без руху.

До Господарського суду міста Києва від Фонду державного майна України надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить суд заборонити Антимонопольному комітету України приймати рішення у справі № 130-26.13/53 - 19 до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва за позовом Фонду до Антимонопольного комітету про визнання недійсним Подання Антимонопольного комітету України від 31.10.2019 № 130-26.13/53-19/474-снр про попередні висновки у справі № 130-26.13/53- 19.

У вказаній заяві Фонд державного майна України зазначає, що підставою для звернення із позовною заявою стало те, що на думку Фонду Подання Антимонопольного комітету України є протиправним, оскільки у ньому не повно досліджено всіх обставин, що необхідні для прийняття рішення під час перевірки Фонду, щодо дотримання вимог законодавства про захист економічної конкуренції, під час створення, впровадження та функціонування Єдиної бази даних звітів про оцінку.

Враховуючи те, що під час прийняття рішення Антимонопольним комітетом України у справі № 130-26.13/53 - 19 можуть бути застосовані попередні висновки, що викладені у Поданні, які на думку Фонду є неправомірними, заявник вважає, що є необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, а саме заборонити Антимонопольному комітету України приймати рішення у справі № 130-26.13/53 - 19 з метою поновлення порушених прав та інтересів Фонду.

Заявник вказує, що заборона Антимонопольному комітету України приймати рішення у справі № 130-26.13/53 - 19 буде дієвим засобом забезпечення позову Фонду до Антимонопольного комітету України про визнання Подання недійсним, оскільки дане Подання Антимонопольного комітету України про попередні висновки у справі № 1 30-26.13/53 - 19 буде слугувати підґрунтям для прийняття рішення у справі № 130-26.13/53 - 19.

Позивач вважає, що заборона Антимонопольному комітету України приймати рішення у справі № 130-26.13/53 - 19 забезпечить позивачу поновлення порушених прав в разі задоволення позову та здійснить реалізацію завдань господарського судочинства згідно із приписами ст. 2 ГПК України

Крім того, оскарження Подання Антимонопольного комітету може обмежити право Фонду на оскарження рішення АМКУ, в основу якого можуть бути покладені неправомірні, на думку позивача, попередні висновки, викладенні в Поданні.

Відтак, Фонд зазначає, що заявлені заходи забезпечення позову співвідносяться з предметом позову, а, отже, існує конкретний зв`язок між заходами до забезпечення позову і предметом позову.

Розглянувши заяву Фонду державного майна України про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено ч. ч. 1-4 ст. 137 цього ж Кодексу, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою, та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність обставин того, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або значно ускладнить виконання рішення суду, у разі подання позовної заяви та задоволення позову.

Також, суд дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом заборони Антимонопольному комітету України приймати рішення у справі № 130-26.13/53 - 19 до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва за позовом Фонду до Антимонопольного комітету про визнання недійсним Подання Антимонопольного комітету України від 31.10.2019 № 130-26.13/53-19/474-снр про попередні висновки у справі № 130-26.13/53- 19 може призвести до невиправданого втручання суду в діяльність Антимонопольного комітету України та до перебирання повноважень останнього.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні заяви Фонду державного майна України про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136 - 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Фонду державного майна України про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя Н.І. Зеленіна