ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019м. ДніпроСправа № 904/2334/19

за позовом Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Паламарчук Олени Леонідівни, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за безпідставно набуту теплову енергію

Суддя Ярошенко В.І.

Секретар судового засідання Ільєнко Д.Ю.

Представники:

від позивача: Свірідов Д.М., ордер серія ДП №1552/012 від 18.11.2019, адвокат;

від відповідача: Балюра А.С. ордер на надання правової допомоги серія КС №539774 від 16.08.2019, адвокат.

ПРОЦЕДУРА

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Паламарчук Олени Леонідівни про стягнення заборгованості за безпідставно набуту теплову енергію у розмірі 182364, 47 грн, з яких: сума основного боргу у розмірі 140 221, 10 грн, інфляційні втрати у розмірі 33 425, 61 грн, 3% річних у розмірі 8 718, 23 грн.

Ухвалою суду від 05.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/2334/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 08.07.2019 судом було вирішено справу № 904/2334/19 розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Призначено судове засідання для розгляду справи на 29.07.2019.

Ухвалою суду від 29.07.2019 судом було вирішено справу № 904/2334/19 розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 19.08.2019. Запропоновано сторонам надати докази, які необхідні для повного та всебічного розгляду справи (пункти 6-7 ухвали).

13.08.2019 від відповідача до канцелярії суду електронним засобом зв`язку надійшов відзив на позов, оригінал якого надійшов до канцелярії суду 15.08.2019 поштовим засобом зв`язку.

Ухвалою від 19.08.2019 підготовче засідання у справі було відкладено на 16.09.2019.

07.10.2019 на виконання пункту 6 ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про залучення до матеріалів справи документів.

07.10.2019 відповідачем супровідним листом вих. № 07-10/19 від 07.10.2019 надані документи на виконання пункту 7 ухвали суду від 29.07.2019.

Ухвалою від 07.10.2019 підготовче засідання у справі було відкладено на 28.10.2019.

Ухвалою суду від 28.10.2019 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 18.11.2019.

В судовому засіданні 18.11.2019 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неукладення між сторонами відповідного договору на постачання теплової енергії не позбавляє позивача права отримувати плату за відпущену теплову енергію, яку відповідач фактично споживає. У зв`язку із чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість фактично спожитої теплової енергії за період 01.01.2016 по 19.04.2018 у розмірі 140221, 10 грн.

Позивач ґрунтує свої вимоги на нормах статей 509, 612, 625, 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача

Відповідачка просить суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на необґрунтованість та недоведеність належними доказами розрахунку заборгованості, а саме обсягів спожитої теплової енергії та вартість тарифів на теплову енергію. Наполягає на тому, що у листі від 07.12.2015, яким остання відмовилась від договору купівлі-продажу теплової енергії, також йшлося й про припинення постачання теплової енергії на її адресу.

Просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за безпідставно отриману теплову енергію у період з 01.01.2016 по 30.04.2016.

Крім того, відповідачка зазначає, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 у справі № 904/10064/17, яке набрало законної сили, позивачу було відмовлено у задоволенні позову про стягнення з неї заборгованості за теплову енергію в сумі 85548, 15 грн, яка була розрахована за період з 01.01.2016 по 25.03.2017, а тому вважає, що провадження у справі в цій частині має бути закрито, на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Також відповідачка вказує на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі

Обставини укладання договору щодо отримання послуг з постачання теплової енергії, фактичне споживання теплової енергії, правильність застосування тарифів на теплопостачання та розрахунку вартості поставленої теплової енергії у спірний період, наявність оплати вартості наданих послуг з постачання (отримання) теплової енергії за спірний період, наявність прострочення оплати за послуги з постачання теплової енергії, перевірка правильності нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Фізична особа-підприємець Паламарчук Олена Леонідівна на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2003 № 1562 та згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.06.2003 № 719141 є власницею нежилого приміщення вбудованого в перший поверх 4-х поверхового житлового будинку, загальною площею 381,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (арк. с. 16-17).

27.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (яке є правонаступником Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (далі - позивач, теплопостачальна організація, продавець) та Фізичною особою-підприємцем Паламарчук Оленою Леонідівною (далі - відповідачка, споживач, покупець) було укладено договір купівлі - продажу теплової енергії № 1134 (далі - договір).

Згідно п. 10.1,10.3 договору, цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31.12.2014, з урахуванням частини 3 ст.631 Цивільного кодексу України. Договір припиняє свою дію у випадках:, зокрема, взаємної згоди сторін про його припинення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

11.12.2015 Фізична особа-підприємця Паламарчук Олена Леонідівна звернулася до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" із письмовою заявою від 07.12.2015 відповідно до якої повідомила позивача про небажання пролонгувати на 2016 рік дію договору купівлі-продажу теплової енергії № 1134 від 27.12.2013 та, керуючись вимогами Цивільного кодексу України та п.10.1 договору, просить вважати договір припинившим дію, у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений, та зупинити з 01.01.2016 подачу теплової енергії за адресою, обумовленою в договорі (арк. с. 29).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 у справі № 904/10064/17 відмовлено ПАТ "Криворізька теплоцентраль" у задоволенні позву до ФОП Паламарчук О.Л. про стягнення заборгованості за теплову енергію за договором купівлі-продажу теплової енергії № 1134 від 27.12.2013, встановлено, що договір купівлі-продажу теплової енергії № 1134 від 27.12.2013 припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, новий договір між сторонами не укладався.

У період з 01.01.2016 по 19.04.2018 позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію за адресою м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 10, приміщення 43 (загальною площею 381 кв. м) на суму 140221, 10 грн, що підтверджується наступними документами:

- рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14.09.2016 № 380 «Про початок опалювального сезону 2016-2017 років» та від 11.10.2017 № 433 «Про початок опалювального сезону 2017-2018 років» (арк. с. 31-32 том 1);

- акт про включення опалення від 22.10.2015 (арк. с. 18 том 1);

- акт про припинення подачі теплоносія від 07.04.2016 (арк. с. 19 том 1);

- акт про включення опалення від 31.10.2016 (арк. с. 20 том 1);

- акт про припинення подачі теплоносія від 25.03.2017 (арк. с. 21-22 том 1);

- акт про включення опалення від 06.11.2017 (арк. с. 23 том 1);

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 915 від 31.01.2016 на суму 14077, 43 грн, підписаний обома сторонами (арк. с. 144 том 1);

- супровідні листи, відповідно до яких на адресу відповідачки надсилались акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період січень 2016 - квітень 2018 (арк. с. 145-146, 150-151, 154-155, 158-159, 164-165, 168-169, 172-173, 176, 176, 181, 183, 185-186, 186-192, 194-195, 198 том 1);

- акти про відмову від прийняття та підпису актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період січень 2016 - квітень 2017, складеними представниками позивача у присутності відповідачки (арк. с. 147, 149, 153, 157, 167, 171, 175, 178 том 1);

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо надання послуг з постачання теплової енергії за період січень 2016 - квітень 2018, які були надіслані позивачем відповідачці (арк. с. 148, 152, 156, 160, 163, 166, 170, 174, 177, 180, 182, 184, 190, 193, 196, 199);

- довідка про фактичне споживання теплової енергії ФОП Паламарчук О.Л. за період січень 2016 - квітень 2018 (арк. с. 210).

Відповідачка вартість поставленої теплової енергії за період січень 2016 - квітень 2018 на суму 140221, 10 грн (згідно надісланих їй актів здачі-прийняття наданих послуг) не сплатила, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовної вимогою про стягнення з відповідачки вищевказаної суми заборгованості.

Через порушення відповідачкою строків оплати вартості поставленої теплової енергії за вказаний період, позивач нарахував їй 3% річних у розмірі 8718, 23 грн за період з 22.02.2016 по 27.05.2019 та інфляційні втрати у розмірі 33425, 61 грн за період березень 2016 - квітень 2018.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Законом України "Про теплопостачання" визначено, зокрема, основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно за статтею 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З огляду на обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо відшкодування вартості фактично отриманих (спожитих) послуг з постачання теплової енергії.

Щодо укладання договору купівлі-продажу теплової енергії та обов`язку оплати вартості отриманої теплової енергії

Відповідно до Постанови НКРЕКП від 19.06.2017 № 789 ПАТ "Криворізька теплоцентраль" здійснює ліцензовану діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії.

Як встановлено у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 у справі № 904/10064/17, договір купівлі-продажу теплової енергії № 1134 від 27.12.2013 припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, новий договір між сторонами не укладався.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На момент розгляду даної справи сторонами доказів укладання договору щодо постачання теплової енергії також не надано.

Законом України "Про теплопостачання" передбачено, що теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Основним обов`язком споживача теплової енергії згідно зі статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачаною організацією на постачання теплової енергії.

Крім цього, взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 № 1198 (далі - Правила). Правила є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Відповідно до пункту 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно з пункту 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно з пункту 39 Правил споживач має право, зокрема, вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором; отримувати інформацію від теплопостачальної організації щодо обсягу та якості постачання теплової енергії, тарифів (цін), порядку оплати, режимів споживання на умовах, визначених договором; вимагати від теплопостачальної організації надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування, умови оплати, методики і нормативи розрахунку та нарахування, режими теплоспоживання тощо; перевіряти достовірність розрахунку та нарахування плати за теплову енергію, згідно з умовами договору тощо.

Споживач теплової енергії зобов`язаний, серед іншого, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; повідомити теплопостачальну організацію про своє бажання щодо припинення споживання теплової енергії відповідно до договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 30.03.2018 у справі № 10/12510/17 зазначив, що незважаючи на те, що Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу пунктів 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Крім того, такі договори укладаються відповідно до типових договорів, а форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Крім того, згідно з частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач зобов`язаний сплатити за фактично спожиту електроенергію.

Як зазначено позивачем в обґрунтування вартості теплової анергії, поставленої відповідачці у період з січня 2016 по квітень 2018, нарахування заявленої до стягнення суми вартості послуг здійснено розрахунковим способом з урахуванням приєднаного договірного теплового навантаження на один об`єкт по АДРЕСА_2 з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості діб роботи за формулою:

Q опал. = Q о.макс х ----------- х П х 24; де

tвн -t р.о.

Q о.макс - договірне теплове навантаження споживача на опалення -0,0200 Гкал/год на об`єкт за адресою АДРЕСА_2;

t вн - розрахункова температура внутрішнього повітря опалюваних споруд - 18°С;

t р.о- - розрахункова температура зовнішнього повітря для проектування опалення -(-23) °С;

t сР.о. - середня температура зовнішнього повітря у грудні 2014 - 5,9°С;

П - тривалість діб опалювального періоду;

24 - кількість годин роботи системи опалення на добу.

Максимальне годинне навантаження на об`єкт за адресою АДРЕСА_2 становить 0,0200 Гкал/год зазначена обставина була встановлена договором № 1134 від 27.12.2013 року, а відтак у Позивача відсутня необхідність заново встановлювати навантаження на об`єкт по АДРЕСА_2.

При цьому позивачем у розрахунку вартості теплової енергії було використано тарифи, встановлені наказами ПАТ «Криворізька теплоцентраль» від 16.11.2015 № 628, від 11.02.2016 № 62, від 31.05.2016 № 249, від 29.08.2016 № 392, від 20.1.02016 № 494, від 30.12.2016 № 630, від 24.02.2017 № 105, від 28.11.2017 № 623 (арк. с. 211-224 том 1) та про зміну яких позивач повідомляв споживачів, у тому числі й позивачку, про зміну тарифів розміщенням відповідної інформації на офіційному сайті АТ «Криворізька теплоцентраль»: http://tec.dp.ua. Зазначена інформація є публічною, а відтак позивач не повинно доводити кожному в індивідуальному порядку зміни до тарифів, також зазначені зміни до тарифів публікуються на сайті НКРЄКП www.nerc.gov.ua.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Із відзиву відповідачки вбачається, що вона не заперечує самого факту використання теплової енергії, а заперечуючи розмір заборгованості в сумі 140221, 10 грн, не надає власного контррозрахунку використаної, на його думку, теплової енергії, тобто, не довів, що вартість фактично використаної теплової енергії за спірний період є іншою, ніж заявлена позивачем. Також відповідач надав доказів звернення до теплопостачальної організації з запитом про надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування, умови оплати, методики і нормативи розрахунку та нарахування, режими теплоспоживання для перевірки розрахунку вартості теплової енергії як до подання позову, так і під час розгляду справи судом.

У якості доказу фактичного надання відповідачці послуг з теплопостачання у період з січня 2016 по квітень 2018, позивачем до суду надано, зокрема, акт про початок а закінчення опалювального сезону за адресою відповідачки, акти здачі-прийняття наданих послуг, які щомісяця протягом вказаного періоду надсилались на адресу відповідачки та від прийняття та підпису яких остання відмовлялась. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що деякі супровідні листи із актами здачі-прийняття наданих послуг повертались відправникові «за закінченням терміну зберігання», а деякі були вручені відповідачці особисто, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення цінних листів (арк. 146, 151, 155, 165, 196, 173, 179, 188, 191, 194 том 1).

Із наведеного слід дійти висновку, що відповідачка була освідомлена про нарахування позивачем їй заборгованості, пов`язаної із постачанням теплової енергії за її адресою. Однак, жодного доказу звернення за вказаний період до позивача із заявами щодо ненадання послуг з теплопостачання та/або неправомірності такого нарахування, відповідачкою суду не надано.

Також посилання відповідачки, як на спростування обставин фактичного постачання позивачем за адресою: АДРЕСА_2 теплової енергії, на те, що своїм листом від 07.12.2015 вона відмовилась від теплопостачання за вказаною адресою з січня 2016 року, суд оцінює критично з огляду на таке.

Питання відключення від систем централізованого опалення регулюється Правилами та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлового господарства України № 4 від 22.11.2005.

Так відповідно до абз. 6 пункту 40 Правил, споживач теплової енергії зобов`язаний погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.

Припинення споживання теплової енергії повинно бути виконано з дозволу компетентного органу та в порядку, визначеному законодавством: з дозволу постійно діючої міжвідомчої комісії, яка і створена органом місцевого самоврядування, за умови отримання технічних умов, роботи по відключенню повинні проводитись монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача квартири. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.

Однак матеріали справи не містять доказів відмови відповідачки від отримання послуг з надання теплової енергії, так само, як і відсутні докази відключення від центрального опалення в установленому законом порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає більш вірогідними докази позивача щодо фактичного надання відповідачці послуг з теплопостачання за період січень 2016 - квітень 2018 на загальну суму 140221, 10 грн.

Щодо набрання законної сили рішення у справі № 904/10064/17

Відповідачка зазначає, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 у справі № 904/10064/17 вже було вирішено спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що, на думку позивачки, повинно призвести до закриття справи в частині стягнення боргу в сумі за 85548,15 грн на підставі статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає вказане твердження відповідачки безпідставним, оскільки предметом даної справи є стягнення заборгованості за безпідставно набуту теплову енергію, що в свою чергу не має ніякого відношення до справи № 904/10064/17, предметом позову якої було стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за договором № 1134 від 27.12.2013. Тобто, у даній справі та у справі № 904/10064/17 різні підстави позову, що свідчить про відсутність підстав щодо закриття провадження у справі на суму 85 548,15 грн.

Щодо суми заборгованості за теплову енергію

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище, позивачем для оплати відповідачкою вартості теплової енергії, поставленої у період січень 2016 - квітень 2018, на її адресу надсилались супровідні листи із актами здачі-прийняття наданих послуг у період з 11.03.2016 по 10.05.2018.

З урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України, семиденний строк виконання обов`язку щодо оплати вартості теплової енергії на суму 140211, 10 грн, поставленої відповідачці за період січень 2016 - квітень 2018, є таким, що настав.

Доказів оплати вартості теплової енергії на суму 140211,10 грн суду не надано.

У зв`язку із чим, на момент розгляду справи, у відповідачки утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 140211, 10 грн.

На момент розгляду справи доказів оплати відповідачкою вартості поставленої теплової енергії на суму 140211, 10 грн суду не надано.

13.08.2019 відповідачка звернулась до суду із клопотанням, викладеним у відзиві на позовну заяву) про застосування до позовних вимог про стягнення заборгованості за теплову енергію, нараховану за період з 01.01.2016 по 30.04.2016.

Згідно зі статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України, встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд встановив, що позивач звернувся з позовом до суду 29.05.2019, про що свідчить штамп поштового відділення на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява (арк. с. 52 том 1).

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за теплову енергію спожиту за період січень 2016 - квітень 2018.

Так, відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, початок строку прострочення оплати вартості теплової енергії, поставленої за період з 01.01.2016 по 30.04.2016 є таким:

- січень 2016 (акт підписаний сторонами 31.01.2016) - строк прострочки з 08.02.2016;

- лютий 2016 (акт надіслано 12.04.2016, отримано - 15.04.2016, арк. с. 146 том 1) - строк прострочки з 23.04.2016;

- березень 2016 (акт надіслано 28.04.2016, отримано - 30.04.2016, арк. с. 151 том 1) - строк прострочення з 08.05.2016;

- квітень 2016 (акт надіслано 25.05.2019, отримано 28.05.2019) - строк прострочки з 05.06.2016.

Отже з урахування строку загальної позовної давності, встановленого статтею 258 Цивільного кодексу України, вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за теплову енергію, поставлену у період січень-березень 2016 на суму 30024, 06 грн є такою, що не підлягає задоволенню, у зв`язку зі спливом позовної давності.

Щодо заявленого відповідачкою до застосування спливу строку позовної давності до заборгованості за теплову енергію спожиту у квітні 2016 року, суд відмовляє у задоволенні клопотання в цій частині, оскільки з урахування початку строку прострочки оплати за вказаний період - з 05.06.2019, трирічний строк сплив 05.06.2019, тоді як позивач звернувся до суду 29.05.2019. Тобто у межах трирічного стоку позовної давності.

З урахуванням викладеного, позовна вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості з теплопостачання підлягає частковому задоволенню у розмірі 110197, 04 грн.

Щодо 3% річних та інфляційних втрат

Через порушення відповідачкою строків оплати вартості поставленої теплової енергії за вказаний період, позивач нарахував їй 3% річних у розмірі 8718, 23 грн за період з 22.02.2016 по 27.05.2019 та інфляційні втрати у розмірі 33425, 61 грн за період березень 2016 - квітень 2018.

Відповідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 (далі - Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, початок строку прострочення оплати вартості теплової енергії, поставленої за період з квітня 2016 по квітень 2018 є таким:

- квітень 2016 (акт надіслано 25.05.2019, отримано 28.05.2019) - строк прострочки з 05.06.2016;

- жовтень 2016 (акт надіслано позивачем, однак не отримано відповідачкою, конверт було повернуто відправникові «за закінченням терміну зберігання» 06.01.2017, арк. с. 159 том ) - строк прострочки з 14.01.2017;

- листопад 2016 (акт надіслано 18.01.2017, отримано 21.01.2017, арк. с. 165 том 1) - строк прострочки з 29.01.2017;

- груднь 2016 (акт надіслано 07.04.2017, отримано 12.04.2017, арк. с. 169 том 1) - строк прострочки з 20.04.2017;

- січень 2017 (акт надіслано 12.04.2017, отримано 21.04.2017, арк. с. 173 том 1) - строк прострочки з 29.04.2017;

- лютий 2017 (акт надіслано 12.04.2017, отримано 21.04.2017, арк. с. 176 том 1) - строк прострочки з 29.04.2017;

- березень 2017 (акт надіслано 23.05.2017, отримано 26.05.2017, арк. с. 173 том 1) - строк прострочки з 03.06.2017;

- листопад 2017 (акт надіслано позивачем, однак не отримано відповідачкою, конверт було повернуто відправникові «за закінченням терміну зберігання» 10.02.2018, арк. с. 181 том 1) - строк прострочки з 18.02.2018;

- грудень 2017 (акт надіслано 30.01.2017, однак не отримано відповідачкою, конверт було повернуто відправникові «за закінченням терміну зберігання» 28.02.2018, арк. с. 186 том 1) - строк прострочки з 08.03.2018;

- січень 2018 (акт отримано 15.03.2018, арк. с. 188 том 1) - строк прострочки з 23.03.2018;

- лютий 2018 (акт отримано 21.03.2018, арк. с. 191 том 1) - строк прострочки з 29.03.2018;

- березень 2018 (акт отримано 24.04.2018, арк. с. 194 том 1) - строк прострочки з 02.05.2018;

- квітень 2018 (акт не отримано відповідачкою, конверт було повернуто відправникові «за закінченням терміну зберігання» 23.06.2018, арк. с. 197 том 1) - строк прострочки з 01.07.2018.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням встановлений строків прострочення за кожним актом та положень пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14, суд встановив, що до стягнення підлягають 3% річних у розмірі 5469, 96 грн та інфляційні втрати у сумі 8014, 38 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки, нарахованих на заборгованість з теплопостачання за період січень-березень 2016, 3% річних у сумі 2879, 16 та інфляційні втрати у розмірі 13002, 63 грн.

У пункті 5.3 пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.013 № 10 зазначено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).

З огляду на що, в частині вимог про стягнення з відповідачки 3% річних у сумі 2879, 16 та інфляційні втрати у розмірі 13002, 63 грн, нарахованих на заборгованість, яка виникла за період січень-березень 2016, слід відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Отже позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 8014, 38 грн та 3% річних у сумі 5469, 96 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору стягуються з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1855, 22 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Паламарчук Олени Леонідівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1; ідентифікаційний код 00130850) заборгованість з теплопостачання у розмірі 110197, 04грн, 3% річних у розмірі 5469, 96 , інфляційні втрати у сумі 8014, 38 грн та 1855, 22 грн витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу XI ГПК України.

Повне рішення складено 27.11.2019

Суддя В.І. Ярошенко