СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. Справа № 905/988/18
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий:Зубченко І.В. (доповідач),
судді:Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф.
при секретарі судового засідання: Мартинчук М.В.
за участю представників:
від позивача:Бабка С.А., довіреність №431-16 від 16.07.2019р., статут, наказ №574 від 23.08.2019р., наказ №26 від 08.07.2019р.; Любімий О.М., довіреність №447-16 від 12.08.2019р., свідоцтво №787 від 23.09.2010р.
від відповідача:Совінський С.Є., в.о.командира військової частини
від третьої особи-1:Майська А.В., довіреність №234/ЮРО-47 від 01.03.2019р., ордер серія ДН №073813 від 01.11.2019р.
від третьої особи-2:не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Маріуполь Донецької області (вх.№2464 Д/3 від 07.08.2019р.)
на рішення господарського суду Донецької області
ухвалене24.06.2019р. (повний текст підписано 27.06.2019р. у м.Харкові)
у справі№905/988/18 (головуючий суддя Чернова О.В., суддя Аксьонова К.І., суддя Сковородіна О.М.)
за позовомДержавного підприємства Завод ім.В.О.Малишева, м.Харків
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Маріуполь Донецької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м.Маріуполь Донецької області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства "АТЕК", м.Київ
простягнення 5.787.717,98грн., з яких 5.779.908,81грн. заставна вартість майна, переданого за договором позички №1428 від 17.04.2015р., 1.042,72грн. плата за користування майном, 6.766,45грн. неустойка

В С Т А Н О В И В:
Державне підприємство Завод ім.В.О.Малишева, м.Харків, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 5.787.717,98грн., які складаються з 5.779.908,81грн. заставної вартості майна, переданого за договором позички №1428 від 17.04.2015р., 1.042,72грн. плати за користування майном за період з 20.04.2015р. по 10.01.2016р. включно, 6.766,45грн. неустойки.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з внесення плати за користування майном за договором позички №1428 від 17.04.2015р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1.042,72грн., та зобов`язань з повернення майна після спливу строку користування, встановленого договором, що є підставою для стягнення заставної вартості майна та нарахованої неустойки.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.11.2018р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш", м.Маріуполь Донецької області (далі третя особа-1).
Ухвалою суду першої інстанції від 15.02.2019р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство "АТЕК", м.Київ (далі третя особа-2).
Рішенням господарського суду Донецької області від 24.06.2019р. (повний текст підписано 27.06.2019р.) у справі №905/988/18 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. При цьому місцевим господарським судом встановлено факт невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором позички за період з 20.04.2015р. по 10.01.2016р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1.042,72грн., та факт не повернення відповідачем спірного майна після закінчення строку договору, що є підставою для стягнення заставної вартості майна у розмірі 5.779.908,81грн. та нарахованої неустойки в сумі 6.766,45грн.
Не погодившись із зазначеним рішенням, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 24.06.2019р. (повний текст підписано 27.06.2019р.) у справі №905/988/18 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
На переконання апелянта, оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без здійснення всебічного, об`єктивного та повного дослідження обставин справи, без надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
На підтвердження наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідач звертає увагу на наступне:
- відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні №264/6969/18 відносно колишнього комерційного директора Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева - ОСОБА_1 , який підписав спірний договір, місцевий господарський суд не врахував, що встановлені в межах кримінального провадження обставини (незаконність дій щодо підписання спірного договору) є базовими та суттєвими для вирішення справи в господарському суді;
- Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України заявлялись клопотання про витребування додаткових доказів, але у порушення вимог ст.182 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд заявлені клопотання не вирішив;
- висновки місцевого господарського суду в частині отримання відповідачем спеціальної броньованої сталі марки 92 не відповідають дійсним обставинам справи та не доведені позивачем;
- згідно товарно-транспортних накладних №№0029, 0030, 0031, 0032, які надані Приватним акціонерним товариством "Азовзагальмаш", сталь, яка повинна була бути передана відповідачу, відвантажена з території третьої особи-1 невідомим особам, на автомобільний транспорт, який військовій частині ніколи не належав, місцем доставки сталі зазначено завод «АТЕК», до якого відповідач відношення не має;
- з урахуванням того, що на час укладення спірного договору позивач перебував у стадії банкрутства, а договір позички №1428 від 17.04.2015р. є значним господарським зобов`язанням, вказаний договір, з огляду на пункт 6.2 Статуту Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева, повинен був бути погоджений з Державним концерном «Укроборонпром», але таке погодження не здійснювалось;
- акт приймання-передачі майна від 20.04.2015р. не відповідає чинному законодавству щодо форми первинних облікових документів у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, не містить дати і місця складання, назви підприємства, від імені якого складено документ, та даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий (суддя-доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2019р. апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишено без руху з метою усунення скаржником допущених при її поданні недоліків.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Черноти Л.Ф., на підставі розпорядження керівника апарату суду, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий (суддя-доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Радіонова О.О.
Ухвалою суду від 04.09.2019р. Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 24.06.2019р. (повний текст підписано 27.06.2019р.) у справі №905/988/18, відкрито апеляційне провадження за названою апеляційною скаргою та зобов`язано учасників справи у строк до 16.09.2019р. включно надати до суду відзиви на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання іншим учасникам справи.
На адресу суду апеляційної інстанції від Приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було направлено на адресу суду 13.09.2019р. (згідно поштової накладної, наявної на конверті, в якому надійшов відзив), тобто у межах визначеного судом строку. За змістом відзиву третя особа-1 зазначає, що доводи апеляційної скарги є деструктивними та такими, що свідчать лише про спроби ухилитися від матеріальної відповідальності, у той час як рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству. При цьому заявник наголошує, що факт перевезення та прийняття спірного вантажу саме представниками Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підтверджується товарно-транспортними накладними №№0029, 0030, 0031, 0032, оригінали яких були вилучені в межах кримінального провадження. За таких обставин Приватне акціонерне товариство "Азовзагальмаш" просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення господарського суду Донецької області - залишити без змін.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.09.2019р. призначено розгляд справи №905/988/18 на 30.10.2019р. Крім того, зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача надати до суду письмові пояснення щодо організаційної форми підприємства із наданням відповідних доказів на підтвердження викладених у поясненнях обставин.
Від Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було направлено на адресу суду 16.09.2019р. (згідно поштової накладної, наявної на конверті, в якому надійшов відзив), тобто у межах визначеного судом строку. Спростовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає наступне:
- факт отримання Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України спеціальної броньованої сталі марки 92 підтверджують наявні у матеріалах справи документи, а саме: акт приймання-передачі майна від 20.04.2015р.; товарно-транспортні накладні; інвентаризаційні описи матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання від 20.10.2017р.; листи командира військової частини;
- наявність кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України, не має суттєвого значення при вирішенні справи в господарському суді, оскільки питання належності військовій частині транспорту, який здійснював перевезення сталі, та хто з посадових осіб є винним у забезпеченні схоронності майна та його зникненні після отримання відповідачем, не є предметом спору у розглядуваній справі;
- посилання відповідача на необхідність погодження спірного правочину з Державним концерном «Укроборонпром» є безпідставним, оскільки редакція Статуту підприємства позивача станом на момент укладення договору позички такої вимоги не містила;
- твердження скаржника про відсутність в акті приймання-передавання від 20.04.2015р. обов`язкових реквізитів, необхідних для первинних бухгалтерських документів, є недоречним з огляду на те, що акт приймання-передавання не є первинним бухгалтерським документом, а лише підтверджує факт передачі позивачем відповідачу у користування майна та не викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;
- посилання відповідача на неналежність засвідчення копій документів, доданих до позовної заяви, не відповідають дійсності та матеріалам справи.
Приватне акціонерне підприємство «АТЕК» своїм правом, наданим ст.263 ГПК України, не скористалося, відзиву на апеляційну скаргу не надало.
На виконання вимог ухвали суду від 17.09.2019р. третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача надано письмові пояснення. За змістом пояснень зазначено, що організаційно-правовою формою підприємства є приватне акціонерне товариство, на підтвердження чого надано відповідні докази копію статуту підприємства та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зазначені пояснення враховані судовою колегію при визначенні найменування підприємства третьої особи - Приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш".
У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді члена колегії Радіонової О.О. та перебуванням у відпустці судді-члена колегії Гребенюк Н.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 29.10.2019р., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф.
У судовому засіданні 30.10.2019р. відповідач підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні. Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення судового засідання з метою ознайомлення з матеріалами справи. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник Приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" (за змістом письмових пояснень, які отримані судом 27.09.2019р.) заявив клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника третьої особи-1. Приватне акціонерне товариство «АТЕК» про причини неявки у судове засідання повноважного представника суд не повідомило.
У зв`язку зі зміною складу судової колегії згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2019р., з метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності та надання позивачу додаткового часу для ознайомлення з матеріалами справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність оголошення перерви в судовому засіданні до 20.11.2019р.
18.11.2019р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева отримано письмові пояснення по справі, за змістом яких позивач зазначає, що відповідач, відобразивши операції за спірним договором позички у власному бухгалтерському обліку, фактично визнав факт приймання майна за актом приймання-передавання від 20.04.2015р., тому підстава апеляційної скарги щодо не отримання майна відповідачем не повинна братися до уваги. Крім того, позивач наголосив, що станом на момент подання пояснень на Державному підприємстві Завод ім.В.О.Малишева обліковується дебіторська заборгованість за договором позички у заявленій до стягнення сумі. До письмових пояснень додано копію акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева за період з 01.01.2004р. по 31.12.2018р. від 14.03.2019р. №08-20/1, складеного Східним офісом держаудитслужби Державної аудиторської служби України, та копію листа №UOP 2.2-11596 від 11.12.2018р.
У судовому засіданні 20.11.2019р. представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи та врахування при розгляді справи документів, доданих до письмових пояснень. У задоволенні названого клопотання судовою колегією відмовлено з огляду на наступне.
Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Клопотання про долучення додаткових доказів мотивоване отриманням таких доказів після закінчення розгляду справи в господарському суді Донецької області і, відповідно, відсутністю можливості надати докази до суду першої інстанції.
Разом з тим, акт ревізії та лист, які просить долучити до матеріалів справи позивач, датовані раніше, ніж винесене оскаржуване рішення. Крім того, на акті ревізії наявний підпис генерального директора Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева та головного бухгалтера названого підприємства. Сукупність названих обставин виключає наявність правових підстав для задоволення клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, у зв`язку з чим документи (копія акта ревізії та копія листа) підлягають поверненню заявнику.
У судовому засіданні 20.11.2019р. представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представники позивача та третьої особи-1 проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін. Представник третьої особи-2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Однак, враховуючи належне та своєчасне повідомлення про дату, час та місце судового засідання, визнання явки учасників справи у судове засідання необов`язковою та достатність наявних матеріалів справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу по суті без присутності представника Приватного акціонерного товариства "АТЕК".
Відповідно до ст.269 ГПК України дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).
Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.
У судовому засіданні 20.11.2019р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзиви на неї, письмові пояснення, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-1, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як встановлено господарським судом Донецької області, Східним апеляційним господарським судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 31.10.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест України (постачальник) та Державним підприємством Завод імені Малишева (покупець) укладено договір поставки №14/10 989 1054дп, за умовами якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити металоконструкцію (товар) на умовах, передбачених цим договором.
На виконання умов названого договору сторонами підписано Специфікацію №1 від 31.10.2014р. (у редакції додаткової угоди №12 від 29.01.2015р.), згідно якої постачальник зобов`язався поставити покупцю, зокрема, прокат товстолистовий (лист) сталь 92. Крім того, сторонами визначено вантажоотримувача Публічне акціонерне товариство Азовзагальмаш, м.Маріуполь, пл.Машинобудівників, 1.
Як свідчать наявні у матеріалах справи копії видаткових накладних №451 від 17.01.2015р. та №619 від 21.01.2015р., а також копії видаткових ордерів №21 від 27.02.2015р. та №22 від 27.02.2015р., Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест України здійснено поставку на користь Державного підприємства Завод імені Малишева прокату товстолистового (лист)/(плита) сталі 92.
Листом №3713/3 від 18.12.2014р. Державне підприємство Завод імені В.О.Малишева звернулося до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" з проханням прийняти на відповідальне зберігання листовий прокат у кількості 145,328т. У свою чергу, листом №506/81-161 від 08.01.2015р. Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш" надало відповідь позивачу про готовність прийняти на відповідальне зберігання листовий металопрокат марок 71 та 92.
За змістом акту прийому передачі №1 від 26.03.2015р. Державним підприємством Завод імені В.О. Малишева передано, а Публічним акціонерним товариством "Азовзагальмаш" прийнято на підставі листів №3713/3 від 18.12.2014р. та №506/81-161 від 08.01.2015р. товстолистовий прокат (листи, плити) Марки 71 та 92.
17.04.2015р. між Державним підприємством Завод імені В.О. Малишева (далі позичкодавець) та Державною організацією Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі користувач) укладено договір позички №1428дп (далі договір), за умовами п.1.1 якого позичкодавець надає у користування, а користувач отримує у позичку майно, найменування, комплектність та кількість якого вказана в додатку №1, що складає невід`ємну частину цього договору.
Сукупна заставна вартість майна на момент його передачі користувачеві складає 5.779.908,81грн. (п.1.2).
Відповідно до п.2.1 договору плата за користування майном становить 120 (сто двадцять) грн. на місяць, у тому числі 20% ПДВ у сумі 20,00грн., та підлягає платі на користь позичкодавця шляхом перерахування в безготівковій формі на протязі 10 робочих днів з дня отримання відповідного рахунку.
Протягом п`яти днів із дати підписання даного договору позичкодавець зобов`язується передати майно у позичку (п.3.1).
Згідно з п.3.2 майно вважається переданим позичкодавцем користувачу з моменту підписання акта приймання-передачі майна представниками сторін.
За умовами п.3.3 строк, на який надається позичка до 31.12.2015р.
Майно вважається поверненим позичкодавцю користувачем з моменту підписання акта приймання-передачі майна представниками сторін (п.3.5).
Відповідно до п.3.6 приймання передача майна здійснюється за адресою вул.Плеханівська, 126, м.Харків, 61037.
Пунктом 3.6.2 договору сторони погодили, що позичкодавець має право у разі неповернення майна у визначений строк вимагати від користувача відшкодування вартості майна по цінам станом на 31.12.2015р., але у будь-якому разі не менше суми, визначеної п.1.2 договору, та стягнення неустойки.
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 30.06.2016р. (п.6.1).
За змістом листа №1500/3 від 17.04.2015р. позивач просив Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш" відвантажити свій листовий прокат, що знаходиться у останнього на відповідальному зберіганні, у кількості: лист 45 мм. ст.М92 -3 шт., лист 70 мм. ст.М92 4шт. на адресу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
20.04.2015р. між Державним підприємством Завод ім.В.О.Малишева та Публічним акціонерним товариством "Азовзагальмаш" підписано акт зняттяпередачі з відповідального зберігання давальної сировини (товстолистовий прокат) №1, за змістом якого третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача передала, а позивач прийняв відвантажений згідно листа №1500/3 від 17.04.2015р. на адресу В/Ч №3057: прокат товстолистовий (лист) 45 мм, марка 92 у кількості 24,21т; прокат товстолистовий (плита) 70 мм, марка 92 у кількості 35,19т.
Згідно акту приймання передавання майна від 20.04.2015р. позичкодавець на виконання договору №1428дп від 17.04.2015р. передав, а користувач прийняв: прокат товстолистовий (лист) 45 мм, марка 92 у кількості 24,21т.; прокат товстолистовий (плита) 70 мм, марка 92 у кількості 35,19т. загальною вартістю 5.779.908,81грн.
Претензією №0288/16 від 18.01.2017р. Державне підприємство Завод ім.В.О.Малишева вимагало від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повернути прокат товстолистовий загальною вартістю 5.779.908,81грн., який було передано за актом приймання передавання майна від 20.04.2015р., сплатити заборгованість за користування майном у розмірі 1.724,00грн., а також сплатити штраф за порушення строку повернення майна, передбаченого п.п.3.3, 3.4 договору, у сумі 1.155.981,76грн.
Відповіддю №40/57/34-461 від 20.02.2017р. відповідач повідомив позивача, що 21.10.2015р. під час перевірки наявності броньованої сталі на території місць тимчасової дислокації ОЗСП Азов виявлено відсутність зазначеного майна, у зв`язку з чим призначено службове розслідування.
Претензією №5001/16 від 29.09.2017р. Державне підприємство Завод ім.В.О.Малишева вимагало від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у семиденний строк: повернути прокат товстолистовий, переданий за актом приймання передавання майна від 20.04.2015р., або відшкодувати вартість майна за заставною вартістю у розмірі 5.779.908,81грн.; сплатити заборгованість за користування майном у розмірі 1.724,00грн.; сплатити штраф за порушення строку повернення майна в сумі 1.155.981,76грн.
Відповіддю на претензію №40/57/34-3366 від 25.10.2017р. відповідач повідомив позивача, що за фактом відсутності листів броньованої сталі призначено службове розслідування, під час проведення якого, на підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 26.10.2015р. у справі №234/17528/15-к, у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України вилучено оригінали договору позички №1428дп від 17.04.2015р. з додатками до нього в рамках проведення досудового розслідування №0000501, у зв`язку з чим, службове розслідування було зупинене до проведення вказаного досудового розслідування. Крім того, у період з 17.10.2017р. по 23.10.2017р. службою внутрішнього аудиту Східного територіального управління НГ України проведено перевірку щодо законності укладання та виконання договору позички №1428дп від 17.04.2015р., матеріали якого направлено до прокуратури Донецької області, внаслідок чого питання щодо повернення майна буде розглянуто після завершення службового розслідування.
Державним підприємством Завод ім.В.О.Малишева 17.05.2018р. виставлено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України рахунокфактуру №ДП-0000889 на сплату заборгованості за користування майном у сумі 1.042,72грн., вимога про сплату якого та про сплату неустойку згідно умов договору викладена у листі №2383/33 від 22.05.2018р.
Неналежне виконання Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України зобов`язань з внесення плати за користування майном за договором позички №1428дп від 17.04.2015р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1.042,72грн., та неповернення майна після спливу встановленого договором строку користування стали підставою звернення Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева до суду за захистом порушеного права.
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Укладений між сторонами правочин №1428дп від 17.04.2015р. за своїм змістом та правовою природою є договором позички, який підпадає під правове регулювання норм глав 58, 60 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Згідно зі ст.827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу (найм (оренда)).
Відповідно до ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
За приписами ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
З аналізу приписів ч.1 ст.283, ч.3 ст.285 Господарського кодексу України (далі ГК України) та ст.ст.759, 762 ЦК України вбачається, що за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.286 ГК України орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності.
За таких обставин, господарський суд Донецької області дійшов вірного висновку, що укладений між Державним підприємством Завод імені В.О.Малишева та Державною організацією Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України договір №1428дп від 17.04.2015р. є належною підставою для виникнення у останньої грошових зобов`язань, визначених його умовами.
Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно зі ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні відповідача до виконання прострочених грошових зобов`язань за договором №1428дп від 17.04.2015р. (плати за користування майном), стягнення заставної вартості майна, а також неустойки внаслідок неповернення майна після спливу встановлено договором строку користування.
Оскільки матеріалами справи підтверджено та не спростовано скаржником належними і допустимими доказами невиконання Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України грошових зобов`язань за договором позички за період з 20.04.2015р. по 10.01.2016р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1.042,72грн., вимоги Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева про стягнення з відповідача плати за користування майном за названий період у заявленому розмірі (1.042,72грн.) є такими, що підлягають задоволенню.
Розглядаючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення заставної вартості майна внаслідок неповернення майна після спливу встановлено договором строку користування у розмірі 5.779.908,81грн., судова колегія враховує наступне.
За приписами ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму (оренди) наймач зобов`язаний повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків (ст.836 ЦК України).
Факт передачі майна у користування Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України згідно умов договору №1428дп від 17.04.2015р. підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту приймання передавання майна від 20.04.2015р. Зазначений акт підписаний з обох сторін.
За твердженнями скаржника, акт приймання-передачі майна від 20.04.2015р. не відповідає чинному законодавству щодо форми первинних облікових документів у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, не містить дати і місця складання, назви підприємства, від імені якого складено документ, та даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Разом з тим, як вбачається зі змісту акту, всупереч твердженням скаржника: датою складання визначено 20.04.2015р.; назви підприємств визначені у верхньому лівому та верхньому правому кутах, а також вбачаються із тексту самого акту, який містить посилання на договір позички №1428дп від 17.04.2015р., сторонами за яким є позивач (позичкодавець) та відповідач (користувач); затверджений сторонами, зокрема, з боку користувача командиром Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Крячко О.І., підпис якого скріплений печаткою підприємства. При цьому Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу втрати чи неправомірного використання печатки підприємства.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач наголошує на тому, що висновки місцевого господарського суду в частині отримання відповідачем спеціальної броньованої сталі марки 92 не відповідають дійсним обставинам справи та не доведені позивачем. Однак, таке твердження суперечить матеріалам справи. Так, факт передачі відповідачу спірного майна підтверджується окрім зазначеного вище акту приймання передавання майна від 20.04.2015р., зокрема, протоколом інвентаризаційної комісії №40/57/33-3353 від 20.10.2017р. (за змістом протоколу встановлено факт відсутності спірних матеріальних цінностей) та інвентаризаційним описом матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання, від 20.10.2017р. (містить, зокрема, підписи командира військової частини та бухгалтера фінансової служби).
Крім того, за твердженнями апелянта, згідно товарно-транспортних накладних №№0029, 0030, 0031, 0032, які надані Приватним акціонерним товариством "Азовзагальмаш", сталь, яка повинна була бути передана відповідачу, відвантажена з території третьої особи-1 невідомим особам, на автомобільний транспорт, який військовій частині ніколи не належав, а місцем доставки сталі зазначено завод «АТЕК», до якого відповідач відношення не має. У свою чергу, такі посилання не спростовують факту отримання відповідачем спірного товару, оскільки за умовами п.3.2 договору позички майно вважається переданим позивачем відповідачу з моменту підписання акта приймання-передавання майна представниками сторін (копія відповідного акту наявна у матеріалах справи), у той час як за умовами п.3.5 договору позички транспортування майна здійснюється силами та за рахунок відповідача. Крім того, як зазначалося раніше, з наявних у матеріалах справи документів вбачається відображення у бухгалтерському обліку підприємства відповідача спірної продукції.
Як зазначалося раніше, за умовами п.3.3 строк, на який надається позичка до 31.12.2015р.
Протягом десяти днів із дати закінчення терміну користування майном, користувач зобов`язаний повернути майно позичкодавцю (п.3.4).
Відповідно до п.3.6.2 договору у разі неповернення майна у визначений строк позичкодавець має право вимагати від користувача відшкодування вартості майна по цінам станом на 31.12.2015р., але у будь-якому разі не менше суми, визначеної п.1.2 договору, та стягнення неустойки.
Доказів повернення спірного майна після закінчення строку договору позички (зокрема, акту приймання-передачі майна) матеріали справи не містять, з огляду на що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України заставної вартості майна, переданого за договором позички №1428дп від 17.04.2015р., у розмірі 5.779.908,81грн.
Своєю чергою, наслідком прострочення виконання користувачем зобов`язання з повернення майна є право позичкодавця вимагати сплати неустойки.
Так, частиною 2 ст.785 ЦК України унормовано, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Тобто, названою статтею встановлено обов`язок користувача, який прострочив повернення об`єкту позички, на вимогу позичкодавця сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення його повернення.
Отже, таким, що відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, є висновок господарського суду Донецької області про правомірність заявлених позовних вимог у частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі 6.766,45грн. за період з січня 2016р. по травень 2018р.
За твердженнями скаржника, відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні №264/6969/18 відносно колишнього комерційного директора Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева - Антоновича О.Б., який підписав спірний договір, місцевий господарський суд не врахував, що встановлені в межах кримінального провадження обставини (незаконність дій щодо підписання спірного договору) є базовими та суттєвими для вирішення справи в господарському суді.
З цього приводу Східний апеляційний господарський суд зауважує наступне.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У свою чергу, згідно зі ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
У контексті приписів ч.1 ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На переконання судової колегії, матеріали справи №905/988/18 містять достатньо доказів (належних та допустимих), які дозволяють встановити та оцінити обставини, що є предметом даного судового розгляду, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі №905/988/18 до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні №264/6969/18 та, відповідно, про відмову у задоволенні клопотання відповідача. Крім того, як вірно зауважено позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, наявність кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України, не має суттєвого значення при вирішенні справи в господарському суді, оскільки питання про те, хто з посадових осіб є винним у не забезпеченні схоронності майна та його зникненні після отримання відповідачем, не є предметом спору у розглядуваній справі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, разом з іншим, посилається на те, що Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України під час розгляду справи №905/988/18 заявлялись клопотання про витребування додаткових доказів, але в порушення вимог ст.182 ГПК України господарський суд заявлені клопотання не вирішив. Так, матеріали справи містять клопотання відповідача, за змістом якого останній зазначає, що для повного та всебічного з`ясування обставин справи до матеріалів справи необхідно долучити документи, в яких буде зазначена інформація щодо досудового розслідування №00000501 від 17.09.2015р., внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України. Враховуючи викладені вище висновки господарських судів щодо наявності у матеріалах справи №905/988/18 належних, необхідних та достатніх доказів для встановлення обставин, що є предметом розгляду, судова колегія вважає необґрунтованим відповідне клопотання відповідача. У свою чергу, у контексті приписів ст.277 ГПК України не вирішення господарським судом Донецької області клопотання відповідача про витребування додаткових доказів не може ревізуватися як порушення норм процесуального права, яке в обов`язковому випадку є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи.
За твердженнями скаржника, з урахуванням того, що на час укладення спірного договору позивач перебував у стадії банкрутства, а договір позички №1428 від 17.04.2015р. є значним господарським правочином, вказаний договір, з огляду на пункт 6.2 Статуту Державного підприємства Завод ім.В.О.Малишева, підлягав погодженню з Державним концерном «Укроборонпром», але таке погодження не здійснювалось. Разом з тим, Східний апеляційний господарський суд вважає такі посилання відповідача безпідставним з огляду на наступне.
Так, спростовуючи твердження апелянта, позивач наголошує, що посилання відповідача на необхідність погодження спірного правочину з Державним концерном «Укроборонпром» є безпідставним, оскільки редакція Статуту підприємства позивача станом на момент укладення договору позички (затверджена наказом Концерну №151 від 24.09.2012р.) такої вимоги не містила. Матеріали справи названої редакції статуту не містять, однак колегією суддів враховано наступне.
Частиною 2 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно із ч.1 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Відповідно до ч.3 ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.
Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними, зводяться виключно до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів (які були вірно оцінені судом першої інстанції) та спростовані викладеними вище висновками господарських судів, а також не впливають на правомірність прийнятого господарським судом Донецької області рішення.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.
За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Маріуполь Донецької області, на рішення господарського суду Донецької області від 24.06.2019р. (повний текст підписано 27.06.2019р.) у справі №905/988/18 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 24.06.2019р. (повний текст підписано 27.06.2019р.) у справі №905/988/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.
У судовому засіданні 20.11.2019р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 25.11.2019р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Л.Ф. Чернота