ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. Справа №921/233/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущак О.І.

Якімець Г.Г.

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

розглянув матеріали апеляційної скарги ТОВ "Трейд-Агрохім" б/н від 03.09.2019р. (вх.№01-05/3326/19 від 06.09.2019р.)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2019 (суддя Шумський І.П. повний текст рішення складено 16.08.2019р.)

у справі № 921/233/19

за позовом: Дочірного сільськогосподарського підприємства "Надзбруччя-Агро"(далі - ДП "Надзбруччя-Агро") , с.Романове Село, Збаразький район, Тернопільська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Агрохім" (далі - ТОВ "Трейд-Агрохім"), с.Острів, Тернопільський район, Тернопільська область

про визнання недійсним договору №1 від 31.03.2016р. про спільну діяльність та зобов`язання звільнити земельні ділянки

за участю представників:

від позивача: Равлів М.І. - адвокат (ордер №057743 від 05.11.2019);

від відповідача: Пономаренко І.А. - адвокат (ордер №070226 від 06.11.19).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно з ст. 222 ГПК України.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Сторонами клопотань не заявлено.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. 08.04.2019 року ДП "Надзбруччя-Агро" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача ТОВ "Трейд-Агрохім" про визнання недійсним договору №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність, укладеного між сторонами; зобов`язання відповідача звільнити земельні ділянки загальною площею 300 га, займані ним на підставі договору про спільну діяльність №1 від 31.03.2016.

3.2. В обгрунтування позову зазначає, що даний договір є удаваним, оскільки містить елементи договору суборенди землі, на укладення якого сторони не отримували згоди від власників земельних ділянок; при його укладені представник позивача (директор) перевищив свої повноваження, оскільки предмет правочину перевищував 50% вартості чистих активів підприємства, на що необхідна була згода/рішення засновника позивача (ПАТ "ВТО "Надзбруччя").

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2019 позов задоволено, визнано недійсним договір №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність, укладений між ДП "Надзбруччя-Агро" та ТОВ "Трейд-Агрохім"; зобов`язано ТОВ "Трейд-Агрохім" звільнити земельні ділянки загальною площею 300 га, займані ним на підставі договору про спільну діяльність №1 від 31.03.2016.

4.2. Судове рішення у справі мотивоване п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 92, 203, 215, ч. 1 ст.ст. 216, 217, 235, 241, 1130, 1131, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 2, 20, ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 2, ч.ч. 1, 6, 7 ст. 93 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), ст.ст. 8, 12, 13, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV (надалі - Закон №161-XIV) і зроблено висновки, з врахуванням добровільності визнання сторонами обставини належності земельних ділянок фізичним особам, які передали їх в оренду позивачу, відсутності у суду сумнівів щодо достовірності цієї обставини, що спірний договір є змішаним, оскільки містить елементи різних договорів. За спірним Договором №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність позивач фактично передав відповідачу у суборенду на підставі строковості, оплатності земельні ділянки, власниками яких є фізичні особи, без згоди останніх, для вирощування сільськогосподарських культур, що вказує на погодженнями сторонами істотних умов, характерних для договору оренди (суборенди) землі.

З огляду на наявність у спірному договорі третейської угоди, відповідно до якої сторони у справі та за правочином домовились про те, що спори і розбіжності, які можуть виникнути у зв`язку з визнанням договору недійсним підлягають остаточному вирішенню постійно діючим третейським судом при Асоціації «Правова Ліга», а також на звернення позивача на виконання третейської угоди з позовом до названого суду в межах позовної давності, суд визнав поважними причини пропуску ДП «Надзбруччя-Агро» строку позовної давності на звернення до компетентного суду, а його порушене право таким, що підлягає захисту. Суд врахував і незначний термін пропуску позовної давності (8 днів) та дії позивача по зверненню до господарського суду одразу після отримання відповідної ухвали Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» про відмову у розгляді позовної заяви.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. ТОВ "Трейд-Агрохім" не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими, невідповідністю висновків місцевого суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що жодного документу про передачу земельної ділянки сторони не складали у зв`язку з відсутністю факту передачі земельної ділянки. Стверджує, що власниками землі є фізичні особи, однак ці особи не подавали заяви про визнання договору недійсним та не надавали позивачу право звернення до суду від їх імені і не мають претензій до спірного договору і порядку його виконання. Зазначає, що не погоджується з висновком суду, що розподіл прибутку повинен був здійснюватись відповідачем, за його даними, і не пізніше 10 грудня поточного року, оскільки згідно п. 7.3 договору №1 від 31.03.2016 прибуток розподіляється згідно з домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору і є його невід`ємною частиною. Стверджує, що укладений договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки факт вирощування сільськогосподарської продукції, здійснення робіт, пов`язаних з вирощуванням продукції рослинництва, реалізації сільськогосподарської продукції та розподілу прибутку не заперечується позивачем. Зазначає, що об`єктом договору визначено спільну діяльність в сфері вирощування сільськогосподарської продукції, а не земельні ділянки, а договір не містить умов щодо орендної плати, строків її внесення, відповідальності за її несплату. На думку апелянта, строк позовної давності закінчився 01.04.2019 року, а позивач допустив пропущення такого строку, оскільки звернення з позовом до третейського суду не перериває строк позовної давності. Зазначає про неможливість виконання рішення суду в частині звільнення відповідачем земельних ділянок, оскільки не отримувало та не займало вказані земельні ділянки. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

5.2. ДП "Надзбруччя-Агро" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що спірним правочином визначено об`єкт договору (земельні ділянки загальною площею 300 га), строк дії договору (до 31 грудня 2021 року), а також розмір, порядок та строки здійснення розрахунків за користування земельними ділянками (до 10 грудня поточного року), то дані обставини дають підстави стверджувати про наявність у договорі №1 про спільну діяльність від 31.03.2016 року елементів договору оренди землі, що спірний договір не є договором про спільну діяльність та не спрямований на досягнення спільної мети. Стверджує, що наділений правом володіння і користування земельною ділянкою позивач, фактично передав земельні ділянки загальною площею 300 га відповідачу, не маючи права розпоряджатися даними земельними ділянками без згоди їх власників. Зазначає, що сторонами було визначено чітке місцезнаходження земельних ділянок площею 300га, які були передані відповідачу після підписання акту прийому-передачі документації та схеми розміщення земельних ділянок, які є невід`ємними додатками до договору. Погоджується з доводами апелянта про те, що розподіл прибутку здійснюється згідно домовленості сторін, однак строк розподілу прибутку вказаний у п. 6.7 договору №1 про спільну діяльність від 31.03.2016 року (в термін, не пізніше 10 грудня поточного року). Вважає поважними причини пропуску позовної давності, оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав до постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» 29.03.20109 року, оскільки існувало третейське застереження, яке встановлено договором №1 про спільну діяльність від 31.03.2016 року, а тому тільки після отримання відмови третейського суду щодо розгляду позову позивач 08.04.2019 року звернувся до Господарського суду Тернопільської області.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

31 березня 2016 року між ДП "Надзбруччя-Агро" та ТОВ "Трейд-Агрохім" укладено договір №1 про спільну діяльність, згідно п.1.1 якого сторони зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль та можливостей, з метою досягнення спільної господарської мети без створення юридичної особи, спільно діяти в сфері вирощування сільськогосподарської продукції;здійснення робіт, пов`язаних з вирощуванням продукції рослинництва та реалізації сільськогосподарської продукції, отримання прибутку від спільної діяльності (а.с. 20-21, т. 1).

Відповідно до його змісту та змісту додатків №№1,2,3, які є невід`ємною частиною цього правочину, позивач передав відповідачу земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 300 га, документацію на підтвердження права користування ними, схеми розміщення ділянок.

ТОВ «Трейд-Агрохім» зобов`язувалось здійснювати роботи, пов`язані з вирощуванням сільськогосподарської продукції та, відповідно в забезпечені добривами, насінням та механізмами, реалізовувати вирощену продукцію/продукти її переробки.

Згідно примірників типових договорів оренди землі, із додатками та Державних актів на право власності на земельну ділянку, Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, довідки Романівської сільської ради та інших письмових доказів, передані по договору про спільну діяльність земельні ділянки належать ДП "Надзбруччя-Агро" на праві оренди. Їх власниками продовжують залишатись фізичні особи (станом на 01.01.2019 року більше 300 осіб) (а.с. 5-38, 51-78, т.1).

Відповідно до п. 30 договорів оренди землі, укладених позивачем з фізичними особами, зведення ДП "Надзбруччя-Агро" виробничих та інших будівель на орендованих землях, передача орендованих земель у суборенду можлива лише за згодою орендодавців, яка оформляється письмово.

Згідно з п.4.1 договору про спільну діяльність від 31 березня 2016 року №1 ТОВ "Трейд-Агрохім" веде окремий податковий і бухгалтерський облік, передбаченої ним діяльності, а також здійснює роботи по: передпосівній підготовці ґрунту; внесенню макро- та мікроелементів, засобів захисту рослин; посіву сільськогосподарських культур (ярих та озимих); збиранню врожаю; посіву покривних культур (після збирання основної культури); підготовці полів перед посівом озимих сільськогосподарських культур; очистці, сортуванню, калібруванню, підготовці посівного матеріалу та транспортуванню сільськогосподарської продукції; збуту продукції. Відповідач також несе витрати по придбанню: паливно-мастильних матеріалів; засобів захисту рослин; мінеральних добрив та мікроелементів; насіння,посівного матеріалу.

Згідно з п. 6.7 договору про спільну діяльність від 31 березня 2016 року №1 підбиття підсумків діяльності та розподіл прибутку між сторонами здійснюється в термін , не пізніше 10 грудня поточного року на підставі даних, які складає ТОВ "Трейд-Агрохім".

Керуючись вимогами ст. 64.6 Податкового кодексу України сторони прийшли до згоди, що виконують самостійно обов`язки платників податків (п.7.1 договору про спільну діяльність).

Відповідно до п. 7.3 договору про спільну діяльність прибуток, одержаний учасниками у результаті їх спільної діяльності, розподіляється згідно з домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.9.1 договору про спільну діяльність від 31 березня 2016 року №1 його укладено до 31.12.2021 року.

З умов цього договору про спільну діяльність, а також дій сторін по його виконанню вбачається, що використання земель здійснювалось виключно відповідачем по справі, що також визнається сторонами.

Сторонами без заперечень підписано: Акти надання послуг від 06.11.2017 року №2, від 29.12.2017 року № 3, Акт здачі - приймання робіт (надання послуг) б/н від 26.07.2019 року (а.с. 28, т.2); Протокол № 1/19 від 29.07.2019 року погодження ведення спільних справ згідно Договору №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність (а.с. 35, т.2); Акти прийому-передачі продукції №1 від 29.07.2019 року (а.с. 36, т.2), №2 від 01.08.2019 року(а.с. 37, т.2), №3 від 02.08.2019 року(а.с. 38, т.2), №4 від 06.08.2019 року (а.с. 39, т.2); Додаткову угоду №1 від 26.07.2019 року до Договору №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність тощо (а.с 27, т.2).

Відповідачем також підтверджено придбання частини сільськогосподарської техніки в період після укладення Договору №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність, згідно довідки №122 від 10.05.2019 року (а.с. 116, т.1).

На виконання договору про спільну діяльність від 31 березня 2016 року №1 позивач отримав від відповідача 500 000 грн. у 2016 році та 581 500 грн. і 1 028 186,05 грн. у 2017 році, що підтверджується банківськими виписками відповідача (а.с. 121-131, т.1) та підписаним сторонами Протоколом про залік взаємних зобов`язань від 29.12.2017 (а.с .135, т.1).

Як вбачається з наданих відповідачем банківських виписок за 2018 рік, в якості підстави для отримання від нього позивачем в минулому році 1 950 000 грн стали рахунки позивача №3 від 17.08.2018 року (за ячмінь) та від 09.10.2018 року (за товар). Позивач також заперечив проти того, що підставою перерахунку коштів у 2018 році в сумі 1 950 000 грн був договір про спільну діяльність, надавши суду копії накладних №205 від 11.12.2018, № 194 від 23.11.2018, №198 від 28.11.2018, №155/1 від 09.10.2018, №155/2 від 10.10.2018,№177 від 26.10.2018,№154 від 28.09.2018 про відпуск позивачу сої та ячменю (а.с. 163-166, т.1). А також вказавши на неналежне виконання відповідачем умов договору про спільну діяльність.

Договір №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність із додатками від імені ДП «Надзбруччя-Агро» підписано директором.

Відповідно до п.1.1 Статуту позивача, в редакції на час укладення договору із відповідачем його засновником було ПАТ «ВТО «Надзбруччя» (а.с. 13-18, т. 1).

Головною метою діяльності позивача є виробництво, переробка та реалізація сільськогосподарської продукції, а також надання учасникам підприємства та іншим особам послуг щодо ведення сільського господарства та здійснення інших, пов`язаних з ним видів діяльності (п.3.1 статуту).

Для здійснення своєї діяльності позивач використовує землі, які належать йому на правах оренди (п.6.1 статуту).

Безпосереднє керівництво ДП здійснюється директором, який призначається на посаду і звільняється засновником. Він має право приймати рішення по всіх питаннях, не віднесених Статутом до виключної компетенції засновника (п.8.1,8.2 статуту).

Директор в т.ч. має право самостійно укладати договори від імені ДП «Надзбруччя-Агро» (п.8.4 статуту).

В тексті статуту відсутні обмеження директора на підписання договорів від імені позивача та питання, які віднесенні до виключної компетенції засновника.

Такі ж обмеження щодо повноважень директора відсутні і в інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п.11.1 Договору №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність визначено, що всі спори і розбіжності, які можуть виникнути між його сторонами з умов цього договору або у зв`язку з цим (при його укладені, виконанні, зміні, розірванні, припиненні, визнанні неукладеним, недійсним, порушені та інше) підлягають остаточному вирішенню постійно діючим третейським судом при Асоціації «Правова Ліга».

29.03.2019 року ДП «Надзбруччя-Агро» звернулось до Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» із позовом до ТОВ «Трейд-Агрохім» про визнання недійсним Договору №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність, а також про зобов`язання відповідача звільнити, займанні на підставі цього договору земельні ділянки площею 300 га.

Ухвалою третейського суду від 03.04.2019 року відмовлено у розгляді позовної заяви через те, що вона не відноситься до його компетенції (а.с .39, т.1).

Дана ухвала отримана позивачем 08.04.2019 року (а.с. 40, т.1) та того ж дня позов подано до Господарського суду Тернопільської області із наведених вище підстав.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Нормами цивільного законодавства передбачений спосіб захисту цивільних прав та інтересів, зокрема й шляхом визнання правочину недійсним, правові засади для застосування якого врегульовані приписами статей 215-236 ЦК України.

Так, правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України).

Підстави визнання правочину недійсним визначено ст.215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч.1, 2, 3, 5,6 ст.203 ЦК України).

31 березня 2016 року між ДП "Надзбруччя-Агро" та ТОВ "Трейд-Агрохім" укладено договір №1 про спільну діяльність, згідно якого сторони зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль та можливостей, з метою досягнення спільної господарської мети без створення юридичної особи, спільно діяти в сфері вирощування сільськогосподарської продукції;здійснення робіт, пов`язаних з вирощуванням продукції рослинництва та реалізації сільськогосподарської продукції, отримання прибутку від спільної діяльності.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 1131 ЦК України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до змісту договору №1 про спільну діяльність від 31.03.2016 року та змісту додатків №№1,2,3, які є невід`ємною частиною цього правочину, позивач передав відповідачу земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 300 га, документацію на підтвердження права користування ними, схеми розміщення ділянок.

Згідно з ст. 13 Закону №161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 15 Закону №161-XIV істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

На відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Якщо судом буде встановлено, що виходячи зі змісту укладеного договору одна сторона правочину на підставі цього договору фактично отримала на платній основі право користування земельною ділянкою для вирощування сільськогосподарських культур, а друга фактично отримує плату за користування цією земельною ділянкою, то такий договір за своєю правовою природою є договором оренди землі. (висновки викладені в постановах Верховного Суду, зокрема від 01.03.2018 у справі №908/546/17, від 15.03.2018 у справі №915/581/17, від 28.03.2018 у справі №915/166/17, від 17.01.2019 у справі №923/241/18, від 19.062019 у справі №920/22/18 та інших).

Відповідно до частини 4 ст. 15 Закону №161-XIV (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Згідно умов спірного договору, його пунктом п. 7.3 та шляхом укладення додаткових угод до нього, сторони дійшли згоди щодо розподілу результатів спільної діяльності і розрахунку грошових коштів, що підлягають сплаті на підставі діючого договору однак такий перерозподіл коштів, є фактично орендною платою за право користування земельними ділянками для вирощування сільськогосподарської продукції та отримання позивачем плати за користування цими земельними ділянками.

Згідно з ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Встановивши, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини 2 статті 235 ЦК України має виходити із того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Якщо зміст спірного договору та його умови відповідають змісту договору оренди, то положення спірного договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері оренди землі.

За спірним Договором №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність позивач фактично передав відповідачу у строкове, платне користування земельні ділянки для вирощування сільськогосподарських культур, що вказує на погодженнями сторонами істотних умов, характерних для договору суборенди землі.

Згідно з ч. 6 ст. 93 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відповідно до статті 8 Закону №161-XIV (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.

Згідно з п. 30 договорів оренди землі, укладених позивачем з фізичними особами, передача ДП "Надзбруччя-Агро" орендованих земель у суборенду можлива лише за згодою орендодавців, яка оформляється письмово.

З порушенням ст. 8 Закону №161-XIV та п.30 договорів оренди землі, укладених позивачем з фізичними особами, ДП "Надзбруччя-Агро" передало земельні ділянки у суборенду відповідачу без письмової згоди орендодавців - власників земельних ділянок.

Таким чином, вірним є висновок місцевого господарського суду, що оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсним повністю як такий, що суперечить актам цивільного законодавства.

Позивач також зазначав, що предмет правочину перевищував 50% вартості чистих активів підприємства, на що необхідна була згода/рішення засновника позивача на укладення спірного правочину, також про відсутність доказів його реєстрації в податкових органах.

Згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У змісті статуту ДП "Надзбруччя-Агро" відсутні обмеження директора на підписання договорів від імені позивача, а також відсутні такі обмеження в інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Крім того, про прийняття та наступне схвалення позивачем умов оспорюваного договору свідчить підписання актів надання послуг від 06.11.2017 року №2, від 29.12.2017 року № 3, актів здачі - приймання робіт (надання послуг) б/н від 26.07.2019 року; Протокол № 1/19 від 29.07.2019 року погодження ведення спільних справ згідно Договору №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність; актів прийому-передачі продукції №1 від 29.07.2019 року, №2 від 01.08.2019 року, №3 від 02.08.2019 року, №4 від 06.08.2019 року; Додаткової угоди №1 від 26.07.2019 року до Договору №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність; отримання позивачем плати.

Також, реєстрація договору у податкових органах не є тотожною державній реєстрації правочинів в розумінні ст.210 ЦК України, а законом не передбачено такого наслідку відсутності реєстрації правочину у фіскальних органах як визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. В даному випадку мало місце фактичне користування відповідачем земельною ділянкою.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання ТОВ "Трейд-Агрохім" звільнити земельні ділянки загальною площею 300 га, займані ним на підставі договору про спільну діяльність №1 від 31.03.2016, є похідною від попередньої і обгрунтовано задоволена судом першої інстанції.

Відповідачем до суду першої інстанції подано заперечення на відповідь на відзив, де зазначено про сплив позовної давності 01.04.2019 року (а.с. 179, т.1).

У відповідності до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до статті 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Договором №1 про спільну діяльність від 31.03.2016 року передбачено третейське застереження, а позивач в межах позовної давності 29.03.20109 року звернувся з позовом до Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» із позовом до ТОВ «Трейд-Агрохім» про визнання недійсним Договору №1 від 31.03.2016 про спільну діяльність, а також про зобов`язання відповідача звільнити, займанні на підставі цього договору земельні ділянки площею 300 га.

Ухвалою третейського суду від 03.04.2019 року відмовлено у розгляді позовної заяви через те, що вона не відноситься до його компетенції, яка була отримана позивачем 08.04.2019 року. Того ж дня позивачем було подано позов до Господарського суду Тернопільської області.

З наведених підстав позивач просив суд у заяві від 11.07.2019 (а.с .1-3, т.2) визнати поважними причини пропуску строку на звернення до місцевого суду та поновити пропущений строк.

Суд вважає поважними причини пропуску позовної давності, оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав до постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» 29.03.20109 року, оскільки існувало третейське застереження, яке встановлено договором №1 про спільну діяльність від 31.03.2016 року, а тому тільки після отримання відмови третейського суду позивач 08.04.2019 року звернувся до Господарського суду Тернопільської області.

Згідно з ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

З урахуванням на наявність у спірному договорі третейської угоди, відповідно до якої сторони у справі та за правочином домовились про те, що спори і розбіжності, які можуть виникнути у зв`язку з визнанням договору недійсним підлягають остаточному вирішенню постійно діючим третейським судом при Асоціації «Правова Ліга», а також на звернення позивача на виконання третейської угоди з позовом до названого суду в межах позовної давності, дії позивача по зверненню до господарського суду одразу після отримання відповідної ухвали третейського суду про відмову у розгляді позовної заяви, місцевий суд обгрунтовано визнав поважними причини пропущення позовної давності, а порушене право - таким, що підлягає захисту.

Апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду, що розподіл прибутку повинен був здійснюватись відповідачем, за його даними, і не пізніше 10 грудня поточного року, оскільки згідно п. 7.3 договору №1 від 31.03.2016 прибуток розподіляється згідно з домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до даного договору і є його невід`ємною частиною. Однак, як вірно зазначено відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, розподіл прибутку здійснюється згідно домовленості сторін, однак строк розподілу прибутку вказаний у п. 6.7 договору №1 про спільну діяльність від 31.03.2016 року (в термін, не пізніше 10 грудня поточного року), а висновки місцевого суду є вірними.

Щодо доводів апелянта, що строк позовної давності закінчився 01.04.2019 року, а позивач допустив пропущення такого строку, оскільки звернення з позовом до третейського суду не перериває строк позовної давності, то місцевий суд зазначив про пропуск позовної давності позивачем, однак визнав поважними причини пропущення позовної давності, наведені у заяві позивача від 11.07.2019.

Також апелянт стверджує, що укладений договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки факт вирощування сільськогосподарської продукції, здійснення робіт пов`язаних з вирощуванням продукції рослинництва, реалізації сільськогосподарської продукції та розподілу прибутку не заперечується позивачем. Такі доводи апелянта підтверджують факт передачі земельної ділянки, хоча такий факт апелянтом заперечується у інших його доводах.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2019 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ТОВ "Трейд-Агрохім".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.11.2019р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Якімець Г.Г.