ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 року м.Дніпро Справа № 908/896/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2019 (суддя Корсун В.Л., повне рішення складено 04.07.2019) у справі № 908/896/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича, м. Полтава

до Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія», м. Мелітополь, Запорізької області

про стягнення 165284,07 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Фізична особа-підприємець Сергієнко Володимир Іванович звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» 165284,07 грн заборгованості, з яких 117927,47 грн - попередня оплата за непоставлений товар, 37618,86 грн - інфляційні втрати і 9737,74 грн - 3% річних.

Позов мотивований невиконанням відповідачем обов`язку з поставки позивачу сільськогосподарської продукції, на підставі укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору купівлі-продажу, після отримання від останнього попередньої оплати вартості цієї продукції.

Оскільки відповідач не поставив позивачу сільськогосподарську продукцію на суму здійсненої попередньої оплати її вартості, позивач на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України просить повернути суму попередньої оплати товару з урахуванням інфляційних втрат і трьох процентів річних.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.07.2019 у справі № 908/896/19 у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича на користь Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» судові витрата на професійну правничу допомогу у розмірі 4100,00 грн.

Відмову у стягненні суми попередньої оплати, місцевий господарський суд мотивував тим, що така вимога є передчасною, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою про поставку товару або повернення суми попередньої оплати.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що повернення суми попередньої оплати не є грошовим зобов`язанням, прострочення виконання якого відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок боржника його сплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову в цій частині.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Фізична особа-підприємець Сергієнко Володимир Іванович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2019 у справі № 908/896/19 і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наявністю підстав для повернення суми попередньої оплати, сплаченої позивачем за товар, який відповідач в порушення визначених статтею 509 Цивільного кодексу України засад розумності, не здійснив на протязі трьох років з моменту отримання суми попередньої оплати.

Скаржник зазначає, що між сторонами існували правовідносини за укладеним у спрощений спосіб змішаним договором купівлі-продажу та поставки. Дану обставину встановлено судовим рішенням у справі № 908/1574/18. Попередню оплату за товар скаржник перерахував відповідачу у липні 2016 року, однак після майже трьох років поставка товару не відбулася, що є порушенням вищенаведеного принципу розумності та добросовісності виконання зобов`язань.

Скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо передчасності заявленої позивачем вимоги про повернення сплаченої ним суми попередньої оплати за товар, який ним так і не було отримано, без попереднього її пред`явлення відповідачу у позасудовому порядку, оскільки форма пред`явлення такої вимоги законодавством не визначена, а досудовий порядок вирішення спорів не є обов`язковим.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Агропромислова компанія» заперечує проти її доводів, просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач зазначає, що він від позивача отримав 2199600,72 грн, однак у сторін виникли суперечки щодо кількості та асортименту товару, який є предметом укладеного у спрощений спосіб договору купівлі-продажу. На теперішній час залишається невизначеним обсяг та асортимент товару, який необхідно поставити скаржнику.

Відповідач не заперечує наявність заборгованості перед позивачем у сумі 117927,47 грн, перерахованої останнім в якості попередньої оплати, однак вважає безпідставною вимогу повернути ці кошти, оскільки строк поставки товару на момент пред`явлення позову не настав, тому що умовами договору сторони цей строк не узгодили, а з відповідною вимогою у позасудовому порядку позивач до відповідача не звертався.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів Білецької Л.М., Верхогляд Т.А. відкрито провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2019 у справі № 908/896/19.

У судовому засіданні 04.11.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Фізичною особою-підприємцем Сергієнком Володимиром Івановичем на рахунок Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» у червні-липні 2016 року перераховано 2199600,72 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями (а.с. 12-29):

- 133840,00 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 3801 від 17.06.16);

- 100000,00 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 3803 від 21.06.16);

- 200000,00 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 177 від 24.06.16);

- 400000,00 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 3961 від 24.06.16);

- 216872,02 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 3972 від 29.06.16);

- 50000,00 грн за м`ясо індика (платіжне доручення № 4103 від 01.07.16);

- 50000,00 грн за м`ясо індика (платіжне доручення № 4114 від 01.07.16);

- 119607,50 грн за м`ясо індика (платіжне доручення № 4116 від 02.07.16);

- 50582,50 грн за м`ясо індика (платіжне доручення № 4125 від 04.07.16);

- 50000,00 грн. за м`ясо індика (платіжне доручення № 4189 від 05.07.16);

- 50000,00 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 4199 від 05.07.16);

- 109000,00 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 4290 від 07.07.16);

- 100969,01 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 4258 від 06.07.16);

- 100000,00 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 4224 від 06.07.16);

- 100000,00 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 4217 від 05.07.16);

- 99940,29 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 3852 від 22.06.16);

- 268789,40 грн за м`ясо свинини (платіжне доручення № 3838 від 21.06.16).

Протягом червня-липня 2016 року Приватним акціонерним товариством «Агропромислова компанія» поставлений Фізичній особі-підприємцю Сергієнку Володимиру Івановичу наступний товар на загальну суму 2081673,25 грн:

- шкура свиняча на суму 33844,39 грн (видаткова накладна № 17813 від 17.06.2016);

- свинина на суму 793291,11 грн (видаткова накладна № 18401 від 23.06.2016);

- голова свиняча та печінка свиняча на суму 43872,02 грн (видаткова накладна №18463 від 23.06.16);

- індики на суму 219607,66 грн (видаткова накладна № 19059 від 29.06.16);

- свинина на суму 420906,38 грн (видаткова накладна № 19444 від 03.07.16);

- свинина на суму 570151,69 грн (видаткова накладна № 17809 від 17.06.16).

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2019 у справі № 908/1574/18 встановлено, що внаслідок здійснення Фізичною особою-підприємцем Сергієнком В.І. оплати за товар і його поставку Приватним акціонерним товариством «Агропромислова компанія», між сторонами у спрощений спосіб укладено договір, який містить елементи договорів купівлі-продажу та поставки.

Посилаючись на укладення між сторонами у спрощений спосіб договір, позивач просить стягнути з відповідача 117927,47 грн попередньої оплати за товар, який відповідачем не було поставлено.

6. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду.

Апеляційний господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення грошових коштів, з урахуванням інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми, сплачених в якості попередньої оплати за товар, який так і не було поставлено.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із частиною першою статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень і видаткових накладних, позивач перерахував на рахунок відповідача протягом червня-липня 2016 року 2199600,72 грн за м`ясну продукцію, а відповідач поставив позивачу м`ясну продукцію на суму 2081673,25 грн.

Враховуючи вищевикладене, різниця між сплаченими позивачем грошовими коштами і вартістю поставленої відповідачем м`ясної продукції становить 117927,47 грн.

Таким чином, вчинення сторонами фактичних дій, як то перерахування позивачем грошових коштів і поставка відповідачем попередньо сплаченого товару, свідчить про укладення ними у спрощений спосіб змішаного договору, який містить елементи договору купівлі-продажу та поставки.

Зазначені обставини встановлені апеляційним господарським судом і викладені у постанові від 20.02.2019 яка набрала законної сили у справі № 908/1574/18, з розгляду спору між тими самими сторонами, що і в даній справі.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 Цивільного кодексу України визначає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору.

Відповідач підтвердив отримання ним від позивача 117927,47 грн в якості попередньої оплати за товар, однак заперечує проти вимоги щодо повернення вказаної суми грошових коштів, оскільки він не порушував строків передачі товару після його передоплати. До такого висновку відповідач доходить з тих підстав, що строк поставки товару сторонами укладеного у спрощений спосіб договору не визначений, а з вимогою про передачу товару вартістю 117927,47 грн позивач в порядку визначеному частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України не звертався.

Оскільки позивачем не надано доказів пред`явлення (надіслання) відповідачу вимоги про передачу товару вартістю 117927,47 грн у визначений частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України строк, місцевий господарський суд дійшов висновку про передчасність звернення з позовом про повернення суми попередньої оплати у розмірі 117927,47, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем строку передачі (поставки) товару на спірну суму.

Апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення попередньої оплати у сумі 117927,47 грн з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи не доведено узгодження сторонами строків поставки м`ясної продукції. Водночас відсутні докази погодження сторонами обов`язку відповідача здійснити поставку товару виключно на вимогу позивача.

Місцевий господарський суд в якості підстав для відмови вимоги про стягнення попередньої оплати посилається на недодержання позивачем положень частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, однак зазначеною нормою встановлено право кредитора вимагати виконання боржником обов`язку у будь-який час, а не беззаперечну залежність відповідного обов`язку боржника від пред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено вище, позивач на умовах укладеного сторонами у спрощений спосіб договору протягом червня-липня 2016 року здійснив попередню оплату за товар, а відповідач у цей же період здійснював поставку попередньо оплаченого товару, однак загальна вартість отриманої позивачем продукції свідчить про поставку відповідачем товару не у повному обсязі.

Посилання відповідача на неузгодженість строків поставки товару колегією суддів не приймається до уваги з огляду на те, що встановлені судом обставини наявних між ними правовідносин, підтверджені матеріалами справи (платіжні доручення, видаткові накладні), свідчать про те, що поставка товару відбувалася протягом місяця з моменту отримання передоплати за товар, що свідчить про узгодження сторонами строків поставки.

Останню поставку продукції відповідач здійснив у липні 2016 року, але не на всю суму отриманої від позивача суми грошових коштів. Тобто, протягом майже трьох років (від дати останньої поставки і до звернення з позовом до суду) відповідач не виконував своїх зобов`язань з поставки товару вартістю повної суми здійсненої позивачем передоплати, не звертався до позивача із пропозиціями щодо зміни умов договору або його розірвання, повернення залишку суми попередньої оплати тощо.

Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідне є порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності, встановлених пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України, а також порушенням прав покупця.

Умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого обов`язку своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 27.08.2019 у справі № 911/1958/18.

Апеляційний господарський суд зазначає, що місцевий господарський суд при вирішенні спору не застосував положення частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає нормам матеріального права.

Посилання скаржника на суперечки, що виникли між ним і позивачем щодо кількості та асортименту товару, не впливають на суть спірних правовідносин.

В платіжних дорученнях, відповідно до яких підтверджується перерахування позивачем грошових коштів за товар у загальній сумі 2199600,72 грн, в якості призначення платежу зазначено: «за м`ясо свинини» і «за м`ясо індика».

Згідно видаткових накладних, відповідач поставив позивачу наступний товар загальною вартістю 2081673,25 грн: «свинина»; «шкура свиняча»; «індик охолоджений».

Тобто цілком зрозуміло, що оплата і поставка товару (продукції тваринного походження) відбувалися в межах одного договору, укладеного сторонами у спрощений спосіб, що не спростовано сторонами, тому розходження кількості та асортименту товару, зазначених у видаткових накладних, із зазначеним у платіжних дорученнях призначенням платежу, не впливає на зобов`язання сторін договору, зокрема, - обов`язок відповідача поставити оплачену позивачем продукцію тваринного походження.

Таким чином, оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні попередньої оплати у сумі 117927,47 грн підлягає скасуванню, із ухваленням нового, - про задоволення позову в цій частині.

Водночас, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 37618,86 грн інфляційних втрат і 9737,74 грн, з наступних підстав.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, не вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, то посилання позивача на зазначене положення матеріального права щодо нарахування до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є помилковим.

Частиною 3 статті 693 передбачено спосіб захисту покупця товару, який здійснив попередню оплату, від неналежного виконання зобов`язань з боку продавця, відповідно до якої на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За приписами статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Сторони не визначили розмір таких процентів.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

При цьому суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, наявні передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підстави для часткового задоволення апеляційної скарги і часткового скасування судового рішення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за пред`явлення позову і подання апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство «Агропромислова компанія» пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Повний текст постанови підписаний повним складом суду після виходу з відпустки члена колегії - судді Білецької Л.М.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2019 у справі № 908/896/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.07.2019 у справі № 908/896/19 скасувати частково і ухвалити нове.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича у справі № 908/896/19 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» (вул. Героїв України, 175, м. Мелітополь, Запорізької області, 72319, ) на користь Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) суму попередньої оплати у розмірі 117927,47 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім грн 47 коп.).

В іншій частині позову відмовити».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» (вул. Героїв України, 175, м. Мелітополь, Запорізької області, 72319, ) на користь Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) витрати на сплату судового збору у сумі 4422,28 (чотири тисячі чотириста двадцять дві грн 28 коп.).

Видачу наказу доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.11.2019

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді Л.М. Білецька

Т.А. Верхогляд