ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2019 р. Справа№ 907/378/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання: Вороніній О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача 1: не з`явився,

від відповідача 2: не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, м. Ужгород

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 (повний текст складено 21.06.2019)

у справі №907/378/18 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство", м. Радомишль, Житомирська обл.

до: 1) Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України м. Ужгород

2) Державної казначейської служби України, м. Київ

про: стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Державне підприємство "Радомишльське лісомисливське господарство" (далі - ДП "Радомишльське лісомисливське господарство", позивач) звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 1) та Головного управління Державної казначейської служби України в Закрпатській області про стягнення 1 012 307, 49 грн. збитків відповідно до ст.ст. 22, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.07.2018р. господарським судом відкрито провадження у справі № 907/378/18.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.11.2018 у справі №907/378/18 замінено відповідача 2 - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області на належного відповідача - Державну казначейську службу України (далі - відповідач 2).

Оскільки одним із відповідачів у справі є орган, зазначений у частині п`ятій статті 30 Господарського процесуального кодексу України, то матеріали справи №907/378/18 було направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2018 справу № 907/378/18 прийнято до свого провадження суддею Спичаком О.М. та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №907/378/18 позовні вимоги ДП "Радомишльське лісомисливське господарство" до Закарпатської митниці ДФС та Державної казначейської служби України задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП "Радомишльське лісомисливське господарство" матеріальну шкоду у розмірі 820 647, 64 грн., завдану внаслідок протиправної бездіяльності Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України та стягнуто з Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на користь ДП "Радомишльське лісомисливське господарство" судовий збір в сумі 12 309,72 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що у межах провадження в адміністративній справі №806/3090/17 було встановлено факт неправомірної поведінки (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС; наявність шкоди у розмірі 820 647, 64 грн належним чином підтверджується наявними в матеріалах справи документами, позивачем доведено наявність усіх складових цивільного правопорушення в діях відповідача-1 в розумінні приписів ст. 1173 Цивільного кодексу України, що свідчить про правомірність заявлених до стягнення збитків у розмірі 820 647,64 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині 176699, 64 грн місцевий господарський суд виходив з того, що тридцятиденний строк, протягом якого перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України є правомірним, операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів у цей строк, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб, а отже, сума в розмірі 176699,64 грн. не є шкодою, яку було завдано неправомірною поведінкою відповідача 1, та відшкодуванню у порядку ст.1173 Цивільного кодексу України не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що на дату ухвалення оскаржуваного рішення позивачем не було доведено наявність та розмір шкоди, яка виникла внаслідок дій Закарпатської митниці ДФС; оскаржуване рішення не містить обґрунтованого розрахунку присудженої до стягнення суми; до позовної заяви не додано належним чином завірених копій первинних документів, які б підтверджували обґрунтованість заявленої вимоги; наведені доводи узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у тотожній справі №914/1221/18; матеріали справи не вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями Закарпатської митниці ДФС та сплатою перевізнику плати за надані послуги з перевезення; матеріали справи не вказують на наявність преюдиційних судових рішень, якими було б встановлено неправомірність дій відповідача-1 за конкретно визначений період часу використання спірних залізничних вагонів; судом не було надано належної оцінки тому факту, що резолютивна частина постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/3090/17 не містить посилання щодо періоду протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали, а також роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.

На виконання вимог ухвали суду від 29.07.2019 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та 22.08.2019 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду подано додаткові пояснення.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2019, справу №907/378/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Іоннікової І.А. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №907/378/18, справу призначено до розгляду на 11.11.2019.

Явка представників сторін.

У судове засідання 11.11.2019 сторони не з`явились, своїх уповноважених представників не направили, про місце, день та час розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Враховуючи, що сторони не з`явились у судове засідання до суду апеляційної інстанції та про поважність причин неявки не повідомили, з огляду на встановлені ст. 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

У провадженні Господарського суду Житомирської області перебувала справа №906/443/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" про стягнення 997347,28 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.07.2017 у справі №906/443/17 позовні вимоги було задоволено; стягнуто з Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарства" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 997347,28 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів та 14960,21 грн. судового збору.

03.08.2017 на виконання вказаного судового рішення було видано наказ.

Виходячи з вищевикладеного, судове рішення у справі №906/443/17, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

У вказаному судовому рішенні було встановлено, що 24.05.2016 із станції Ірша Південно-Західної залізниці Державним підприємством "Радомишльське лісомисливське господарство" було відправлено вагони №№ 67153056, 65381725, 67655720, 66785874 з вантажем "деревина паливна".

Одержувачами вказаного вантажу у документах зазначено фірми "Пизец ГмбХ" (Гетваєргассе 1, Відень, 1010, Австрія) та Interspain Kft (Вашарошнамень, Ипар, ул. 1, Венгрия).

На дату надходження вказаних вагонів на станцію "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС (28.05.2016) надійшли усні орієнтування стосовно здійснення додаткових заходів митного контролю щодо вантажу.

Залізничні вагони було зупинено, про що складено акт загальної форми ГУ-23 № 10998 від 28.05.2016.

29.05.2016 на підставі заявки Відділу митного оформлення № 4 (Батьово) митного посту "Залізничний" вих. № 31/16, вагони за номерами 67153056, 65381725, 67655720, 66785874 було подано для повного або часткового вивантаження та проведення митного огляду.

Рішенням у справі №906/443/17 також встановлено, що 29.05.2016 залізницею було надіслано на станцію відправлення вантажу телеграфне повідомлення для вантажовідправника про затримку вагонів. Повторне повідомлення про затримку вагонів з проханням терміново вирішити з митницею питання про випуск вагонів було направлено вантажовідправнику 17.08.2016р.

З метою проведення митного огляду підрозділом митниці було підготовлено та направлено до відповідного підрозділу залізниці заявку вих. №44/16 від 13.06.2016р. стосовно контрольного зважування товару у вагонах на вагах ділянки "Сортувальна".

За наслідками митного огляду вагонів на предмет перевірки маси вантажу залізницею було складено акти загальної форми ГУ-23 (зваж. по ГУ-78) № 707 від 15.06.2016, № 708 від 15.06.2016, № 709 від 15.06.2016, № 716 від 15.06.2016.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.07.2017 у справі №906/443/17 встановлено, що за період перебування вагонів на ст. Батьово залізницею було проведено нарахування платежів та зборів, додатково понесених внаслідок митного огляду товару вантажовідправника, розрахунок яких відображено в акті загальної форми № 812 від 20.10.2016.

З червня 2016 року в зоні митного контролю "Сортувальна" станції Батьово зони діяльності митного посту "Залізничний" було призупинено митні формальності щодо товару "деревина паливна" до жовтня 2016 року.

20.10.2016 з метою проведення заходів митного контролю, спрямованих на виявлення та ймовірного недопущення незаконного переміщення через митний кордон України товарів з порушенням митних правил, начальником митного посту "Залізничний" було направлено залізниці листа за вих. № 07-70-61/34/2813, з проханням дати вказівку про направлення залізничних вагонів №№ 67153056, 65381725, 67655720, 66785874 із товарами на ділянку перезавантаження станції Колчино контрагенту ДП "Мукачівське лісове господарство" для здійснення їх повного вивантаження та митного огляду із залученням експерта Закарпатської Торгово-промислової палати.

По факту перебування вагонів на ст. Колчино Львівської залізниці було складено акти загальної форми №№ 34, 35, 36 від 11.11.2016р.

В подальшому, у зв`язку з відсутністю на ст. Колчино вільних місць для вивільнення вагонів, останні згідно заявки митниці №07-70-61/34/3050 від 10.11.2016 було перенаправлено в зону митного контролю на територію ДП "Перечинський ЛГ".

23.11.2016, 24.11.2016 та 25.11.2016 на ст. Перечин Львівської залізниці було проведено повне вивантаження вагонів, що зафіксовано в актах загальної форми ГУ-23 № 1043 від 22.11.2016, № 1056 від 26.11.2016, № 1067 від 28.11.2016, № 1068 від 28.11.2016.

Загалом час простою вагонів №№ 67153056, 65381725, 67655720, 66785874 на станціях Львівської залізниці склав з 28.05.2016 по 26.11.2016.

У зв`язку із затримкою вагонів для митного огляду з травня по листопад 2016 року, Державному підприємству "Радомишльське лісомисливське господарство" були нараховані додаткові платежі на суму 997347,28 грн., понесені залізницею на ст. Батьово, ст. Кольчино та ст. Перечин, розрахунок яких проведено за ставками Збірника тарифів №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №317 від 26.03.2009, із застосуванням коригувального коефіцієнта 2,302, про що складені акти загальної форми.

Як свідчать матеріали справи, на підставі наказу від 03.08.2017 Господарського суду Житомирської області у справі №906/443/17 було відкрито виконавче провадження №55728784, що підтверджується наявною в матеріалах справи постановою від 07.02.2018 старшого державного виконавця Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Постановою від 06.06.2018 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Голубович Н.П. було закінчено виконавче провадження №55728784 у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення та зарахуванням грошових коштів на рахунок стягувача згідно платіжного доручення №833 від 05.06.2018.

Посилаючись на встановлений судовим рішенням у справі №806/3090/17 факт протиправності дій та бездіяльності Закарпатської митниці ДФС під час здійснення митного контролю, що призвело до затримки з деревиною паливною ДП " Радомишльське лісомисливське господарство" залізничних вагонів, якими здійснювалось вивезення лісопродукції за межі митної території України, останній вказував на те, що ДП "Радомишльське лісомисливське господарство" змушене було сплатити на користь перевізника за час затримки вагонів донараховані платежі та збори у загальному розмірі 1 012 307, 49 грн. у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та пов`язані із ними послуги.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України грошові кошти в розмірі 1 012 307,49 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями Закарпатської митниці ДФС України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

За змістом ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним правилом для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Разом з тим, як правильно враховано судом першої інстанції, в даному випадку суб`єктом відповідальності за завдані позивачу збитки виступає орган державної влади, а тому застосування такої відповідальності має особливості, які полягають в наступному.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, на яку посилається позивач, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З огляду на викладені положення вбачається, що на відміну від загального правила застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, унормованого положеннями ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України, спеціальна норма ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, положеннями яких і обґрунтовується позивачем звернення з даним позовом до суду, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Отже, необхідною умовою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення збитків є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, доведення наявності яких покладається на особу, яка і звернулася з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 у справі №806/3090/17 позов Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" було задоволено: визнано протиправною бездіяльність Житомирської митниці ДФС по невиконанню прийнятого рішення на спільній нараді від 15.06.2016; зобов`язано Житомирську митницю ДФС ініціювати розгляд питання щодо можливості зазначення лісогосподарським підприємствам Житомирської області у товаросупровідних документах та митних деклараціях орієнтовної розрахункової ваги лісопродукції з зазначенням: «Вага вказана для митних цілей та є орієнтовно розрахованою на момент завантаження»; визнано протиправними дії Закарпатської митниці ДФС по затримці з деревиною паливною (УКТ ЗЕД 4401) Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" вагонів №№ 67153056, 65381725, 67655720, 66785874 на залізничній станції "Батьово" митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС; визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС по не здійсненню пропуску рухомого складу вагонів залізниці з товаром (код УКТ ЗЕД 4401) "Дрова паливні хвойних порід (сосна), у вигляді колод, довжиною 2м, діаметром 8-40 см" Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" на експорт за митними деклараціями: №№ 101060001/2016/001671, 101060001/2016/001669, 101060001/2016/001665, 101060001/2016/001666; розподілено судові витрати.

Отже, у межах провадження в адміністративній справі №806/3090/17 було встановлено факт неправомірної поведінки (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС як елементу цивільного правопорушення, що не спростовано Закарпатською митницею ДФС ані під час розгляду даної справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного провадження.

Надаючи оцінку розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню внаслідок неправомірної поведінки відповідача 1 колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п`яти днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Тобто, тридцятиденний строк, протягом якого перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України є правомірним, а отже, операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів у цей строк, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі 910/17909/17 та постанові від 17.12.2018 у справі №910/17912/17.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого суду, що тридцятиденний строк, протягом якого перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України є правомірним, операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів у цей строк, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб, а отже, сума в розмірі 176699,64 грн. не є шкодою, яку було завдано неправомірною поведінкою відповідача 1, та відшкодуванню у порядку ст.1173 Цивільного кодексу України не підлягає. Разом з цим, місцевим господарський суд дійшов правильного висновку, що до складу шкоди позивачем віднесено також суму судового збору - 14960,21 грн., яку було стягнуто з Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство" згідно судового рішення від 12.07.2017 Господарського суду Житомирської області у справі №906/443/17, що також не є шкодою, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, оскільки фактично є відшкодуванням судових витрат Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі №906/443/17.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, які було встановлено судовим рішенням у справі №806/3090/17, позивачем було понесено витрати на оплату платежів та зборів Публічному акціонерниому товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", нарахованих по вагонах №№ 67153056, 65381725, 67655720, 66785874 за період з 31-го дня від початку затримки до закінчення затримки на загальну суму 820647,64 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність позивачем наявності всіх складових цивільного правопорушення в діях відповідача 1 в розумінні приписів ст. 1173 ЦК України, що свідчить про правомірність заявлених ДП "Радомишльське лісомисливське господарство" до стягнення збитків у розмірі 820 647,64 грн.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, у даній справі, предметом якої є стягнення збитків з Державного бюджету України, завданих неправомірними діями митного органу, відповідачем є саме держава Україна, в особі відповідного органу.

У відповідності до ст.ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України та Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011, забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, а також здійснення безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду покладено саме на Державну казначейську службу України та її територіальні органи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову ДП "Радомишльське лісомисливське господарство" до держави Україна та стягнення з Державного бюджету України 820 647, 64 грн. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 18.06.2019 у справі №907/378/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Закарпатської митниці ДФС - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Закарпатську митницю Державної фіскальної служби України.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №907/378/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №907/378/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №907/378/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.11.2019.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

І.А. Іоннікова