РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.11.2019Справа № 910/12181/19
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІС ІНДАСТРІЗ» (04053, м.Київ, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 37-41, 3-Й ПОВЕРХ)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТСАНТЕХМОНТАЖ» (02002, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЄВГЕНА СВЕРСТЮКА, будинок 17, офіс 205); стягнення 22 500,00 грн.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСІС ІНДАСТРІЗ» (надалі також - «Позивач») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТСАНТЕХМОНТАЖ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 22 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення збитків, що складаються з витрат Позивача на юридичні послуги при розгляді господарських справ, на підставі ст. 22 ЦК та ст. 224-226 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.09.2019 року направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 12.09.2019 року та 11.10.2019 року уповноваженим особам Сторін ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає Позивач, внаслідок неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Вентсентехмонтаж» зобов`язань за Договором поставки від 2015 року, у останнього перед Позивачем виникла заборгованість у розмірі 40 000 грн., внаслідок чого Позивач змушений був звернутися до суду з позовом про її стягнення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.12.2017 року у справі 910/18565/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентсантехмонтаж» про стягнення 40 000 грн. задоволено частково.

Водночас, не зважаючи на те, що Відповідачем не заперечувались наявність та розмір заборгованості постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 року рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 року у справі № 910/18565/17 скасовано за апеляційною скаргою Відповідача.

Крім того, Позивач звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 40 000грн. за Договором поставки від 12.10.2016 року.

За вказаною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі № 910/6180/18.

Під час вирішення спору в суді Відповідачем сплачено Позивачу заборгованість, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 року закрито провадження у справі № 910/6180/18 на підставі п. 2 ч. 1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Вентсентехмонтаж» зобов`язань за Договором поставки від 2016 року, Позивачем заявлявся позов про стягнення з Відповідача 9 790,13 грн. інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 року відкрито провадження у справі № 910/11956/18, за наслідком розгляду якої 26.12.2018 року прийнято рішення про задоволення в повному обсязі позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентсантехмонтаж» про стягнення 9 790,13 грн.

Як стверджує Позивач, з метою належного оформлення процесуальних документів та представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» у спорі з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вентсантехмонтаж» у Господарському суді міста Києва у справах №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18, Позивач звернувся за юридичною допомогою, внаслідок чого ним понесені додаткові витрати у вигляд плати за отриману юридичну допомогу у розмірі 22 500,00 грн.

За твердженням Позивача, в межах надання правової допомоги юристом фірми-підписантом позову Андрієм Голубом , Позивачеві було надано наступні послуги: підготовка довіреності і позовів у судових справах № 910/6180/18 та 910/11956/19, а також позову у даній справі; забезпечення виконання вимог ГПК України до оформлення позовних матеріалів, відправлення їх копій Відповідачу, оплати позовних вимог судовим збором; підготовка проекту мирової угоди та листування з Відповідачем щодо її укладення та сплати заборгованості; забезпечення відкладення та повернення виконавчого документа без виконання для забезпечення умов для підписання сторонами мирової угоди.

На підтвердження понесення відповідних витрат, Позивачем надано суду копії Рахунків № 25/01/6/18 від 23.07.2018 року на суму 15 000,00 грн. та № 25/01/1/19 від 31.01.2019 року на суму 7 500,00 грн., та платіжних доручень № 287 від 26.07.2018 року на суму 15 000,00 грн. і № 24 від 01.02.2019 року на суму 7 500,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що внаслідок порушення Відповідачем своїх зобов`язань, Позивач змушений був звертатися до суду за захистом своїх порушених прав у справах №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18, що спричинило додаткові збитки у розмірі 22 500,00 грн., які складаються з витрат позивача на юридичну допомогу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як стверджує Позивач, з метою належного оформлення процесуальних документів та представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» у спорі з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вентсантехмонтаж» у Господарському суді міста Києва у справах №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18, Позивач звернувся за юридичною допомогою, внаслідок чого ним понесені додаткові витрати у вигляд плати за отриману юридичну допомогу у розмірі 22 500,00 грн.

За твердженням Позивача, в межах надання правової допомоги юристом фірми-підписантом позову Андрієм Голубом , Позивачеві було надано наступні послуги: підготовка довіреності і позовів у судових справах № 910/6180/18 та 910/11956/19, а також позову у даній справі; забезпечення виконання вимог ГПК України до оформлення позовних матеріалів, відправлення їх копій Відповідачу, оплати позовних вимог судовим збором; підготовка проекту мирової угоди та листування з Відповідачем щодо її укладення та сплати заборгованості; забезпечення відкладення та повернення виконавчого документа без виконання для забезпечення умов для підписання сторонами мирової угоди.

На підтвердження понесення відповідних витрат, Позивачем надано суду копії Рахунків № 25/01/6/18 від 23.07.2018 року на суму 15 000,00 грн. та № 25/01/1/19 від 31.01.2019 року на суму 7 500,00 грн., та платіжних доручень № 287 від 26.07.2018 року на суму 15 000,00 грн. і № 24 від 01.02.2019 року на суму 7 500,00 грн.

Судом встановлено, що наведені Рахунки видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридично-патентна фірма «Грищенко та Партнери», грошові кошти у розмірі 22 500,00 грн. сплачено також Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридично-патентна фірма «Грищенко та Партнери» на підставі платіжних доручень № 287 від 26.07.2018 року і № 24 від 01.02.2019 року з посиланням у призначенні платежу саме на рахунки № 25/01/6/18 від 23.07.2018 року та № 25/01/1/19 від 31.01.2019 року.

Разом з тим, Позивачем не надано суду доказів на підтвердження укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридично-патентна фірма «Грищенко та Партнери» Договору про надання правової допомоги при розгляді Господарським судом міста Києва справ №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18, погодження з останнім переліку та обсягу послуг, які мають бути надані, їх вартість; прийняття Позивачем наданих послуг із детальним описом робіт, зазначенням часу їх виконання та вартості; здійснення юристом Андрієм Голубом представництва інтересів Позивача саме за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридично-патентна фірма «Грищенко та Партнери».

Отже, вказані Рахунки № 25/01/6/18 від 23.07.2018 року та № 25/01/1/19 від 31.01.2019 року та відповідні платіжні доручення не приймаються судом як належні та допустимі докази відповідно до ст.ст. 76-79, 91 Господарського процесуального Кодексу України на підтвердження оплати Позивачем послуг саме з представництва його інтересів у Господарському суді міста Києва у справах №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18.

Частинами 1 та 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилами ст. 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов`язання.

Виходячи зі змісту ст. 623 Цивільного кодексу України збитки кредиторові відшкодовуються боржником у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції та оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов`язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов`язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов`язання, носить обов`язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Проте, як встановлено Судом, матеріалами справи не підтверджено оплату Позивачем за Рахунками № 25/01/6/18 від 23.07.2018 року та № 25/01/1/19 від 31.01.2019 року послуг саме за представництво інтересів Позивача у справах №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18, сплачений Позивачем розмір грошових коштів не пов`язаний із сумами, що були предметом позовів у справах №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18, тобто не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, пов`язаними зі зверненням Позивача до Господарського суду міста Києва для захисту своїх прав.

Зобов`язального характеру відшкодування витрат на юридичну допомогу за вимогами закону не носить.

Водночас, Суд акцентує увагу, що Позивачем не надано суду Договорів, неналежне виконання Відповідачем зобов`язання за якими стало підставою для звернення до Господарського суду міста Києва з позовами у справах №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18.

Отже, Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76-79 Господарського процесуально кодексу України на підтвердження того, що умовами Договорів сторони передбачили компенсацію витрат на юридичну допомогу у випадку порушення ними його умом. А згідно з положеннями ст. 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через свого представника.

Таким чином, залучення до участі у справі в якості представника іншої особи є правом, а не обов`язком сторони, витрати якої щодо такої особи не носять для другої сторони у справі обов`язкового характеру, і пов`язано лише з волевиявленням самої сторони.

При цьому, суд зазначає, що результати розгляду справи у суді залежать не від того хто представляв інтереси тієї чи іншої сторони у суді, а від встановлення судом наступних обставин: наявності у позивача права, на захист якого ним подано позов, а також наявності чи відсутності факту порушення такого права або його оспорення.

В контексті наведеного Суд вказує, що за даними інформаційної системи «Діловодство спеціалізованого суду» під час розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/6180/18 представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» не був присутній в судовому засіданні 05.07.2018 року; справи № 910/18565/17 - представник Позивача був присутній в одному судовому засіданні в суді першої інстанції 08.11.2017 р., в судове засідання 13.12.2017 року - не з`явився, під час апеляційного перегляду справи представник позивача в судові засідання не з`являвся; справа № 910/11956/18 розглянута Господарським судом міста Києва в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Аналіз спірних правовідносин сторін з приводу відшкодування відповідачем збитків у вигляді витрат позивача на юридичну допомогу при здійсненні представництва інтересів позивача під час вирішення спорів у Господарському суді міста Києва у справах №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18 свідчить про відсутність правових підстав для відшкодування збитків, оскільки позивачем недоведено встановлення укладеними з Відповідачем договорами обов`язковості відшкодування витрат на правову допомогу, понесення збитків у вигляді оплати на правову допомогу саме за представництво інтересів у справах №910/18565/17, № 910/6180/18 та № 910/11956/18, а сам факт сплати грошових коштів та їх розмір не знаходяться у необхідному причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача.

За таких підстав, Суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено склад цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення з відповідача збитків у розмірі 22 500,00 грн.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» до Вентсантехмнтаж» про стягнення 22 500,00 грн. є недоведеними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіс Індастріз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентсантехмнтаж» про стягнення 22 500,00 грн. - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 11 листопада 2019 року

Суддя О.В. Чинчин