ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

19 листопада 2019 року Справа № 926/2384/19

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Швеця М.В., секретар судового засідання Маковей М.О., розглянувши справу за позовом: Чернівецького обласного центру зайнятості

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

про стягнення коштів у сумі 7550,60 грн

Представники:

від позивача Паращук І.В., довіреність № 2976/24.13-18 від 29.12.2018 року

від відповідача Мигалчан О.І., довіреність № 30539/06 від 31.10.2019 року

В С Т А Н О В И В :

Чернівецький обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про стягнення грошових коштів у сумі 7550,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виникли у незаконній відмові призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, позивач за період з 19.11.2014 року по 18.06.2015 року виплатив останньому 7550,60 грн допомоги по безробіттю, яка підлягає стягненню з відповідача в порядку ст. 1166 ЦК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2019 року справу призначено судді Швецю М.В.

Ухвалою суду від 28.10.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.11.2019 року - 10:30 год.

11.11.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх. № 2516, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки після того, як гр. ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовними вимогами щодо призначення та виплати йому управлінням Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», УПФУ Новоселицькому районі Чернівецької області таку пенсію гр. ОСОБА_1 призначило з 19.11.2014 року. При цьому, саме дії гр. ОСОБА_1 щодо отримання допомоги по безробіттю та подальшого ініціювання адміністративного процесу до органу Пенсійного фонду без повідомлення про цю обставину Новоселицького районного центру зайнятості призвели до безпідставного надання даній особі статусу безробітного з 02.10.2014 року та до виплати йому і допомоги по безробіттю, і пенсії за вислугу років за один і той самий період з 19.11.2014 року по 18.06.2015 року в розмірі 7550,60 грн.

15.11.2019 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив за вх. № 3695, в якій вважає твердження відповідача, викладені ним у відзиві на позов, безпідставними, оскільки саме внаслідок протиправної відмови у призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 згідно його заяви, УПФУ в Новоселицькому районі Чернівецької області завдало матеріальну шкоду (збитки) Новоселицькому районному центру зайнятості у розмірі, отриманої гр. ОСОБА_1 , допомоги по безробіттю у сумі 7550,60 грн.

15.11.2019 року позивач через канцелярію суду подав заяву про уточнення позову вх. № 2384. За змістом даної заяви позивач просить виправити описки, допущені в п. 2 прохальної частини позовної заяви: в назві відповідача замість «Управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі в Чернівецькій області» вказати «Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області» та зазначити вірні реквізити позивача. Дана заява подана з доказами направлення відповідачу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Вказана заява про уточнення позову в розумінні ст. 46 ГПК України не впливає на зміст позовних вимог у справі та не стосуються процедурних питань, пов`язаних з рухом справи, крім того не вимагає вчинення процесуальних дій, передбачених ст.ст. 48 та 52 ГПК України, оскільки позивачем дощено в п. 2 прохальної частини позовної заяви описку, яка носить суто технічний характер, а на титульній сторінці позовної заяви назва відповідача зазначена вірно. Крім того дана позовна заява надіслана листом з описом вкладення саме відповідачу - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що дана заява позивача про уточнення позову приймається судом до розгляду.

У судовому засіданні 19.11.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.11.2019 року проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених відповідачем у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.

02.10.2014 року до Новоселицького районного центру зайнятості ((правонаступником якого є Чернівецький обласний центр зайнятості, згідно з наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 18.10.2016 року № 175 «Про реорганізацію базових центрів зайнятості Чернівецької області»)) звернувся гр. ОСОБА_1 в пошуках роботи, в зв`язку з відсутністю підходящої роботи на підставі поданої заяви гр. ОСОБА_1 було надано статус безробітного.

Відповідно до поданих даних трудової книжки, гр. ОСОБА_1 віднесено до категорії осіб, яким до настання права на пенсію за віком залишилось 10 і менше років. У заяві про надання статусу безробітного від 02.10.2014 року гр. ОСОБА_1 було зазначено, що останній пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує.

Згідно пп. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» безробітному було призначено виплату допомоги по безробіттю, як застрахованій з урахуванням страхового стажу 70% середньої заробітної плати терміном 360 к.д.

02.10.2014 року спеціалістами центру зайнятості прийнято рішення НТ141002, яким надано статус безробітного, та наказом від 09.10.2014 року № НТ141009 призначено допомогу по безробіттю.

З метою проведення перевірки законних підстав отримання виплати допомоги по безробіттю, у зв`язку із проведенням верифікації інформації станом на 26.10.2016р. про осіб, які в період перебування на обліку в Державній службі зайнятості, отримували різні види пенсій, на підставі даних, що надійшли з УПФУ у Новоселицькому районі про періоди призначення пенсії, виявлено, що в період перебування на обліку в службі зайнятості, як безробітного, гр. ОСОБА_1 19.11.2014 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України № 1788-XII від 05.11.1991 року «Про пенсійне забезпечення».

Позивачем було з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 02.10.2014 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районі Чернівецької області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту», однак 31 грудня 2014 року від відповідача ОСОБА_1 отримав лист про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про позашкільну освіту».

Не погодившись із таким рішенням УПФУ у Новоселицькому районі Чернівецької області, гр. ОСОБА_1 звернувся до Новоселицького районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом до УПФУ у Новоселицькому районі Чернівецької області про визнання протиправною відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання відповідача вчинити дії.

Постановою Новоселицького районного суду від 18.03.2015 року по справі №720/326/15-а визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області у призначенні пенсії за вислугу років незаконною та зобов`язано призначити гр. ОСОБА_1 та виплатити пенсію за вислугу років, як працівнику з педагогічним стажем понад 25 років з дня його звернення з відповідною заявою до управління, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.05.2015 року постанову Новоселицького районного суду від 18.03.2015 року по справі №720/326/15-а залишено без змін.

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області від 26.10.2016 року №5199/20 (вх. № 3229 від 26.10.2016 року) гр. ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 19.11.2014 року.

Відповідно до Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районі Чернівецької області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Отже, відповідач є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області.

Згідно з довідкою Новоселицького районного центру зайнятості гр. ОСОБА_1 з 19.11.2014 року по 18.06.2015 року була нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 7550,60 грн.

12.01.2017 року позивач направив Управлінню Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі повідомлення за № 05-13/103 від 12.01.2017 року, в якому запропоновано добровільно повернути на розрахунковий рахунок Новоселицького районного центру зайнятості кошти в сумі 7550,60 грн, які виплачені гр. ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період з 19.11.2014 року по 18.06.2015 року. Однак, дані кошти відповідачем не були сплачені.

Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідності до статті 1173 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до частини 1 статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 7 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене Пенсійний фонд є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статей 1166 та 1173 ЦК України та статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у подібних правовідносинах, викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 915/282/17 та від 18.06.2018 року у справі №904/1284/17.

Судом встановлено, що постановою Новоселицького районного суду від 18.03.2015 року по справі №720/326/15-а, яка залишена ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.05.2015 року без змін, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районі Чернівецької області призначити та виплатити гр. ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику з педагогічним стажем понад 25 років з дня його звернення з відповідною заявою до управління, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини протиправної поведінки відповідача у даній справі, яка виявилась у безпідставній та незаконній відмові в призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, є встановленими та не підлягають доведенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з пунктом 2 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 зазначеного закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 2 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Пунктом 7 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до положень частини 1 статті 7, статті 8 та пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України.

Виходячи з наведених вище положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії гр. ОСОБА_1

Внаслідок неправомірних дій відповідача гр. ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а Новоселицький районний центр зайнятості безпідставно здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.

Отже, беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що саме внаслідок протиправної відмови у призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 , що підтверджено вищевказаними судовими рішеннями, відповідач завдав матеріальної шкоди (збитків) Чернівецькому обласному центру зайнятості у розмірі отриманої гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в розмірі 7550,60 грн, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, у разі задоволення позову витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Центральна площа, 3, код 40329345) на користь Чернівецького обласного центру зайнятості (м. Чернівці, вул. Університетська, 31, рахунок 6226 в Казначейство України (ЕАП), МФО 820172, код 05392708) кошти в сумі 7550,60 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.11.2019 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.В. Швець