У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

27 листопада 2019 року м. Чернігівсправа № 927/945/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали заяви від 20.11.2019 вих. № 992/2019

Акціонерного товариства «Кредобанк»

вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026,

адреса представника: м. Київ, а/с 57, 02094

до боржника: Фізична особа - підприємець Боднар Тетяна Іванівна

АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1

про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Акціонерного товариства «Кредобанк» про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Боднар Тетяни Іванівни 16 471,88 грн заборгованості, а саме: 15 273,15 грн неповернутої суми кредиту, отриманого згідно Договору про надання овердрафту № АО1159513 від 11.03.2019, 1 158,22 грн прострочених відсотків та 40,51 грн пені по простроченій заборгованості за період з 01.07.2019 по 10.10.2019.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на неналежне виконання боржником взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Розглянувши подану Акціонерним товариством «Кредобанк» заяву разом з доданими до неї документами, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на наступне:

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ ГПК України.

Згідно ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язкові вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст.150 ГПК України, відповідно до п. 5 ч. 2 якої у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд, згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведених приписів даних норм, при зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу та при викладенні обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, останнім мають бути зазначені та надані належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що Акціонерне товариство «Кредобанк» пред`являє вимоги до Фізичної особи - підприємця Боднар Тетяни Іванівни про стягнення 16 471,88 грн заборгованості, а саме: 15 273,15 грн неповернутої суми кредиту, отриманого згідно Договору про надання овердрафту № АО1159513 від 11.03.2019, 1 158,22 грн прострочених відсотків та 40,51 грн пені по простроченій заборгованості за період з 01.07.2019 по 10.10.2019, а також суми сплаченого судового збору в розмірі 192,10 грн.

У поданій заяві заявник зазначає, що 11.03.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк», з однієї сторони, та Фізичною особою - підприємцем Боднар Тетяною Іванівною, з іншої сторони, укладено Договір № АО1159513 про надання овердрафту.

Відповідно до п. 1 Договору банк зобов`язується, при недостатності коштів на визначеному цим Договором поточному рахунку позичальника, надати позичальнику, в межах встановленого, у розмірі та на умовах обумовлених цим Договором ліміту по овердрафту, кредит у формі овердрафт, тобто надати у власність позичальника грошові кошти у національній валюті, шляхом дебетування поточного рахунку за рахунок кредитних коштів банку на суму, що перевищує залишок коштів на поточному рахунку, для оплати визначених цим Договором розрахункових документів, а позичальник зобов`язується повернути овердрафт і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Частина 1, 2 ст. 1069 ЦК України визначає якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 2.8 Договору передбачено, що підставою надання банком овердрафту є подання позичальником у банк платіжних доручень для здійснення розрахункових операцій за рахунок кредитних коштів. Також підставою для надання банком овердрафту є оформлення, за ініціативою банку, меморіальних ордерів для погашення, за рахунок кредитних коштів, заборгованості позичальника по сплаті комісій за надані банком послуги, згідно укладених з позичальником договорів (за винятком договорів на підставі яких здійснюються кредитні операції).

Датою надання овердрафту, згідно п. 2.9 Договору, вважається дата виникнення на поточному рахунку позичальника дебетового сальдо (проведення платежів понад залишок коштів на поточному рахунку).

Згідно з п. п. 14 п. 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 № 75 (далі - Положення), первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження) (п. 47 Положення).

Відповідно до п. 57 Положення інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

У п. 60 Положення визначено, що особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за № 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку.

Проаналізувавши додані до заяви документи, судом встановлено, що заявником не було надано розрахунку здійснених банком платежів в порядку надання овердрафту та не надано розрахунку нарахованих відсотків за користування овердрафтом, натомість в наданому заявником розрахунку зазначені лише кінцеві суми, а не відповідні нарахування.

На підтвердження викладених у заяві обставин, заявником надана виписка щодо руху коштів по рахунку, яка за своєю природою є регістром аналітичного обліку та не може вважатись розрахунком заборгованості та нарахованих відсотків.

Як вбачається з наданої заявником виписки щодо руху коштів по рахунку, розмір вихідного залишку станом на 11.07.2019 становить 15 273,15 грн, який і прийнято заявником як розмір несплаченого кредиту. Вихідний залишок за своєю суттю - це розмір наявних грошових коштів на рахунку клієнта банку на кінець певного банківського дня, а не розмір наданого овердрафту. При цьому заявником не було враховано і вхідний залишок на початок періоду, тобто з 18.03.2019, який становить 268,55 грн.

Крім того, виписка щодо руху коштів надана не за весь період, а тільки з 18.03.2019 по 10.10.2019, у той час як Договір про надання овердрафту укладений між сторонами 11.03.2019, при цьому у виписці додатково зазначені ще дві операції за 14.03.2019.

В наданій виписці щодо руху коштів по рахунку відсутня інформація щодо розмірів наданого банком овердрафту та нарахованих відсотків за користування ним.

При цьому з наданого заявником розрахунку пені вбачається інша сума заборгованості станом на 01.08.2019 (остання операція по рахунку 11.07.2019). Так, сума заборгованості, що береться до розрахунку з 267,28 грн на 01.07.2019 по зростаючій до 1158,22 грн на 10.10.2019, не відповідає заявленій до стягнення сумі заборгованості у розмірі 15 273,15 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявником не зазначено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та не надано доказів на їх підтвердження щодо виникнення заборгованості за овердрафтом та нарахування овердрафту, а також щодо нарахування відсотків за користування ним.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 40,51 грн суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 610, 611 ЦК України).

У відповідності зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 6.1 Договору № АО1159513 від 11.03.2019 передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення овердрафту, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) банк має право стягнути з позичальника пеню в розмірі, визначеному п. 2.6 цього договору.

Так, відповідно до п. 2.6 Договору пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором стягується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від простроченої/несплаченої суми, за кожний календарний день прострочення.

Отже, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням за договором, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, про застосування якого кредитором заявляється окремо.

Оскільки вимога про стягнення пені не є грошовою сумою щодо якої відсутній спір у призмі ст. 12, 148 ГПК України, тому така вимога не може бути розглянутою судом саме в порядку наказного провадження.

Крім того, оскільки пеня нараховується на основну заборгованість, а вимоги щодо стягнення основної заборгованості задоволенню не підлягають, то, відповідно, і вимоги щодо стягнення пені також.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Як встановлено судом, заява Акціонерного товариства «Кредобанк» про видачу судового наказу не відповідає вимогам, встановленим до її змісту, оскільки в порушення вимог п. 4, 5 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, заявником не зазначено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не подано повного переліку доказів, на яких ґрунтуються його вимоги до боржника та не надано достатніх документів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу та якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини 1 статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству «Кредобанк» (вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026, ) у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Боднар Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) 15 273,15 грн неповернутої суми кредиту, отриманого згідно Договору про надання овердрафту № АО1159513 від 11.03.2019, 1 158,22 грн прострочених відсотків та 40,51 грн пені по простроченій заборгованості за період з 01.07.2019 по 10.10.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Шморгун