РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019Справа № 910/4658/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РБК-Україна"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, зобов`язання спростувати інформацію

за участю представників:

від позивача: Жигун О.В. - представник за довіреністю № 05/2019 від 15.02.2019

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Мізунський А.І. - представник за довіреністю № 27-7209/19 від 18.04.19

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" (далі - ПАТ "Українська інноваційна компанія", позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РБК-Україна" (далі - ТОВ "РБК-Україна", відповідач) про визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, зобов`язання спростувати інформацію.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1. на сайті інтернет-видання "РБК-Україна" (відповідача) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 була опублікована стаття журналіста ОСОБА_1 під назвою: "Как нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка". Позивач вказує, що інформація викладена автором ОСОБА_1 у вказаній статті є неправдивою, такою, що не відповідає дійсності та шкодить діловій репутації позивача.

У позові ПАТ "Українська інноваційна компанія" просить суд:

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, яка була розповсюджена ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання "РБК-Україна" у статті журналіста ОСОБА_1 під назвою: "Как нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка" за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 наступного змісту: "нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка, методы возврата средств для привилегированного и обыкновенного вкладчика существенно отличаются. Зато, обычные вкладчики Укринбанка для получения своих средств должны бороться в судах. И далеко не все их попытки являются удачными. Да, ОСОБА_3 в конце 2018 года декларирует 200 тыс. гривен, которые он получает от связанной с Укринкомом финансовой компании Афинаж";

- зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб - сайті видання "РБК-Україна" спростування наступного змісту:

"Спростування: ОСОБА_1 спростовує недостовірну інформацію, оприлюднену ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання "РБК-Україна" у статті під назвою: "Как нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка" за веб-адресою:ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що: "нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка, методы возврата средств для привилегированного и обыкновенного вкладчика существенно отличаются. Зато, обычные вкладчики Укринбанка для получения своих средств должны бороться в судах. И далеко не все их попытки являются удачными. Да, ОСОБА_3 в конце 2018 года декларирует 200 тыс. гривен, которые он получает от связанной с Укринкомом финансовой компании Афинаж".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.04.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

У строк, встановлений законом, відповідач надав відзив на позов, у якому проти заявлених вимог заперечив, вважав їх необгрунтованими.

У підготовчому засіданні від відповідача, представників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" надійшли клопотання про залучення до розгляду справи в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" Дурдиєва Р.В. та народного депутата ОСОБА_3.

За результатами розгляду указаних клопотань ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2019 р. до участі у справі була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування, третя особа). Щодо інших осіб, а саме - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" Дурдиєва Р.В. та народного депутата ОСОБА_3., то в цій частині клопотання судом було відмовлено, оскільки рішення за позовом про визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, не вплине на права та обов`язки вказаних осіб, вони не будуть наділені новими правами та не будуть змінені їх права та/або обов`язки.

Під час розгляду справи по суті позивач свої вимоги підтримав та обгрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, подав відзив, зміст якого був оголошений судом під час розгляду справи. У відзиві ТОВ "РБК-Україна" проти позову заперечило, вказало, що інформація, викладена журналістом ОСОБА_1 у статті під назвою: "Как нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка", що була опублікована на веб-порталі відповідача, не стосується діяльності ПАТ "Українська інноваційна компанія" та не містить тверджень, які б принижували його ділову репутацію, у той час, як позивач намагається спростувати викладені у статті окремі тези, які є оціночними судженнями журналіста ОСОБА_1 Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - Фонду гарантування у судовому засіданні вважав, що позов задоволенню не підлягає, оскільки, звертаючись до суду із вимогами про визнання недостовірною інформації, викладеної журналістом ОСОБА_1 у статті від ІНФОРМАЦІЯ_1., та зобов`язання її спростувати, позивач фактично намагається встановити ряд інших обставин, які стосуються діяльності ПАТ "Укрінком" під час виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку. Водночас, зазначив, що спірна інформація у статті є суб`єктивними судженнями журналіста, яка не може порушити недоторканість ділової репутації позивача.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши їх пояснення у судовому засіданні та дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1. на сайті інтернет-видання "РБК-Україна" (відповідача) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 була опублікована стаття журналіста ОСОБА_1 під назвою: "Как нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка".

У тексті вказаної статті журналіст ОСОБА_1 виклав наступну інформацію (цитата): "Акционерам Укринбанка, с помощью судебных решений и путем перерегистрации банка в небанковское учреждение Укринком, удалось восстановить контроль над активами банка. После того методы возврата средств для привилегированного и обыкновенного вкладчика существенно отличаются.......Зато, обычные вкладчики Укринбанка для получения своих средств должны бороться в судах. И далеко не все их попытки являются удачными".

Далі, у цій же статті автор зазначає інформацію про отримання народним депутатом ОСОБА_3 частини депозиту, виклавши її наступним змістом (цитата): Да , ОСОБА_3 в конце 2018 года декларирует 200 тыс. гривен, которые он получает от связанной с Укринкомом финансовой компании Афинаж.......как "оплату по договору уступки права требования"".

Інформацією відповідно до положень ст. 200 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 1 Закону України "Про інформацію", є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У той же час, нормами господарського процесуального законодавства, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги та підтвердити їх поданими доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Так, позивач стверджує, що інформація, наведена у вказаній статті безпосередньо стосується ПАТ "Українська інноваційна компанія" (ПАТ "Укрінком"), оскільки він є набувачем прав та обов`язків ПАТ "Укрінбанк". Інформація про те, що з ПАТ "Укрінком" виводились якісь активи і що у цієї установи є привелігійована група вкладників, не відповідає дійсності та порушує ділову репутацію позивача, а тому має бути спростована відповідачем. Крім того, позивач зазначив, що він немає ніякого відношення до ТОВ "ФК "Афінаж" та отриманих від цієї установи народним депутатом ОСОБА_3 грошових коштів, зазначених у статті, а тому ця інформація також є неправдивою.

Перевіряючи зазначені доводи позивача та вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частиною другою статті 34 ГК України передбачено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

При цьому чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року).

У п. 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як вже встановлено судом, інформація стосовно позивача була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1. на сайті ТОВ "РБК-Україна" та в ній йшла мова про:

1) про виведення позивачем активів з ПАТ "Укрінбанк";

2) про дискримінаційний підхід до вкладників ПАТ "Укрінбанк";

3) про отримання народним депутатом ОСОБА_3 грошових коштів у межах гарантованої суми банківського вкладу, розміщеного ним у ПАТ "Укрінбанк", у якості оплати за договором відступлення права вимоги.

4) про пов`язаність ПАТ "Українська інноваційна компанія" (ПАТ "Укрінком") з ТОВ "ФК "Афінаж".

З цього приводу судом встановлено, що, дійсно, постановою Національного Банку України № 934 від 24.12.2015 р. ПАТ "Український інноваційний банк" (ПАТ "Укрінбанк") був віднесений до категорії неплатоспроможних банків.

24.12.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 239 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 25.12.2015 р. по 24.03.2016 р.

22.03.2016 р. постановою Правління Національного банку України № 180 була відкликана банківська ліцензія та розпочата процедура ліквідації ПАТ "Український інноваційний банк", в зв`язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 22.03.2016 р. № 385 "Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Український інноваційний банк", та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію".

У подальшому, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017 у справі № 826/14033/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 р., позов ПАТ "Українська інноваційна компанія" задоволено, визнано протиправними і скасовано постанову Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 "Про віднесення ПАТ "Укрінбанк" до категорії неплатоспроможних", а також рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування № 239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 у справі № 826/5325/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016, були визнані незаконними і скасовані постанова Правління НБУ № 180 від 22.03.2016 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Укрінбанк", а також рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування № 385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Інформація, що була викладена у статті журналіста ОСОБА_1, стосується періоду часу, коли вказані судові рішення набрали законної сили і підлягали виконанню.

Відповідно до п. 1 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до п. 19 вказаної постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.07.2018 р. у справі № 910/5117/17).

При цьому оціночними судженнями, відповідно до частини другої статті 47 Закону України "Про інформацію", за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

У даному випадку суд відзначає, що інформація, зазначена журналістом ОСОБА_1 у статті "Как нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка" від ІНФОРМАЦІЯ_1., не містить фактичних даних, а є вираженням його суб`єктивної думки.

Так, проведений журналістом ОСОБА_1 аналіз діяльності банківської (ПАТ "Укрінбанк") та небанківської установи (ПАТ "Укрінком") щодо задоволення вимог вкладників або кредиторів банку, у тому числі щодо отримання народним депутатом ОСОБА_3 доходів через ТОВ "ФК "Афінаж", є власною думкою автора статті та має результатом інформацію, яка лежить в межах завдань, що стоять перед засобами масової інформації, у формі, що розпалює суспільний інтерес.

Суд вважає, що журналіст ОСОБА_1 у своїй статті "Как нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка", фактично, застосував провокативні вислови та певні перебільшення внаслідок самостійної вільної інтерпретації інформації, однак, не вийшов при цьому за межу оціночного судження, яка б вимагала спростування.

У той же час, згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен довести факт поширення неправдивої інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У даному випадку, позивачем не наведено фактів та не подано доказів, яким чином зміст статті, який він наводить у позовній заяві, впливає на його ділову репутацію та які фактичні наслідки для ділової репутації позивача спричинила викладена у статті інформація.

Позивач, хоч і зазначає, що наслідками опублікування відповідачем статті у осіб, що ознайомились з викладеною у ній інформацією, може скластись негативна думка про те, що до вкладників ПАТ "Укрінбанк" застосовується дискримінаційний підхід, однак, не вказав в чому полягає завдана йому шкода та не навів жодних доказів настання такої шкоди.

З іншого боку, відповідно до статті 277 ЦК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Проте, і відповідач не надав суду доказів достовірності розповсюдженої ним інформації.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд, розглянувши доводи сторін, прийшов до висновку, що ні позивач не довів суду обгрунтованість своїх вимог щодо поширення неправдивої інформації, ні відповідач не спростував таких вимог належними доказами.

Тож, беручи до уваги наведене та враховуючи, що викладена інформація у статті "Как нардеп получил средства от компании, которая пыталась вывести все активы Укринбанка" є висловлюванням оціночних тверджень журналіста ОСОБА_1 стосовно окремих питань, при цьому позивачем не доведено факту, що дана інформація принижує його ділову репутацію, суд приходить до висновку, що у позові ПАТ "Українська інноваційна компанія" про визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, зобов`язання спростувати інформацію, слід відмовити.

У той же час, суд звертає увагу на п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, згідно з яким якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися відповідним законодавчо встановленим правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Щодо тверджень відповідача та третьої особи про те, що поширена інформація не стосується позивача - ПАТ "Українська інноваційна компанія" суд зазначає, що такі доводи є хибними, оскільки спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Український інноваційний банк" (ПАТ "Укрінбанк"), оформленим протоколом № 3 від 22.11.2016 р., змінено найменування товариства як юридичної особи - з ПАТ "Український інноваційний банк" на ПАТ "Укрінком"; затверджено статут у новій редакції.

Згідно з пунктом 1.1 статуту ПАТ "Укрінком" продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ "Український інноваційний банк", перереєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 05.06.2015 р., номер запису 6038947, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839888, на ПАТ "Укрінком", яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Укрінкомбанк"

У подальшому, рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрінком", оформленим протоколом № 6 від 28.03.2017, змінено найменування товариства як юридичної особи з ПАТ "Укрінком" на ПАТ "Українська інноваційна компанія". Затверджено статут у новій редакції.

Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ "Українська інноваційна компанія" продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ "Укрінком", перереєстрованого приватним нотаріусом Сазоновою О.М. 13.07.2016 р. номер запису 6038947, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839888, на ПАТ "Українська інноваційна компанія", яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ "Український інноваційний банк" і ПАТ "Укрінком".

Зазначені обставини щодо правонаступництва були предметом розгляду справи № 910/8117/17 за позовом ПАТ "Українська інноваційна компанія" до ПрАТ «Оболонь» про стягнення заборгованості у сумі 169 298 974,35 грн., у якій постановою Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.08.2018 р. був зроблений відповідний висновок.

За таких обставин суд вважає, що спірна інформація могла бути і була сприйнята позивачем як така, що стосується його прав та інтересів.

Стосовно інших доводів учасників справи суд враховує усталену практику Європейського Суду, відповідно до якої у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. При цьому, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 р. у справі "Серявін проти України").

У справах «Трофимчук проти України» (рішення від 28.10.2010 р.), «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006), Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РБК-Україна", третя особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, зобов`язання спростувати інформацію.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 14 листопада 2019 року.

Повний текст рішення складений 26 листопада 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.