ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа№ 910/115/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Хрипуна О.О.

секретар судового засідання: Котенко О.О.

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача Свистунов А.В. довіреність № 1 від 02.01.19

від третьої особи-1 не з`явився

від третьої особи-2 не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії з управління активами "Ексельсіор"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2019 року (повний текст складено 24.05.2019 р.)

у справі № 910/115/19 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії з управління активами "Ексельсіор", яке діє в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Солдо"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача1 Приватне акціонерне товариство "Скадовське хлібоприймальне підприємство"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання протиправними дії та визнання дійсним договір відступлення права вимоги від 26.04.2016 р. № б/н, -

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1 короткий зміст позовних вимог:

1.1.1. ТОВ "Компанія з управління активами "Ексельсіор", яке діє в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "СОЛДО" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ Банк "ЮНІСОН" про визнання протиправними дій Банку щодо застосування до договору відступлення права вимоги від 26.04.2016 р. № б/н. п.п.1,3,7,9 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також про визнання дійсним договору відступлення права вимоги № б/н від 26.04.2016 р., який укладений між ПАТ "Банк "ЮНІСОН" та ТОВ "Компанія з управління активами" Ексельсіор", яке діє в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "СОЛДО" (т.І, а.с. 9-19).

1.1.2. 21 березня 2019 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, у якій викладено прохання визнати дії ПАТ "Банк "ЮНІСОН" щодо застосування до договору відступлення права вимоги від 26.04.2016 р. № б/н. п.п.1,3,7,9 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неправомірними (т.І, а.с. 207-208).

1.2 короткий зміст рішення суду першої інстанції:

1.2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі №910/115/19 у задоволенні позову відмовлено (т.ІІ, а.с. 23-27).

1.3 короткий зміст вимог апеляційної скарги:

1.3.1. ТОВ "Компанії з управління активами "Ексельсіор" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі № 910/115/19, в якій викладено прохання оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання:

2.1.1. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2019 року, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії з управління активами "Ексельсіор" у судовій справі № 910/115/19 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

2.1.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12 липня 2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії з управління активами "Ексельсіор" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі № 910/115/19 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

2.1.3. 26 липня 2019 року ТОВ "Компанії з управління активами "Ексельсіор" звернулось із листом, відповідно до якого усунуто недоліки апеляційної скарги.

2.1.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії з управління активами "Ексельсіор" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі № 910/115/19 та повідомлено учасників справи, що розгляд зазначеної вище апеляційної скарги відбудеться 10 вересня 2019 року.

2.1.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10 вересня 2019 року розгляд справи відкладено на 24 вересня 2019 року.

2.1.6. 10 вересня 2019 року від ТОВ "КУА "Ексельсіор" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у якому викладено прохання зупинити розгляд справи №910/115/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/11267/18 з посиланням на те, що судове рішення у справі №826/12267/18 має суттєве значення для вирішення справи №910/115/19.

2.1.7. 24 вересня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду задоволено клопотання ТОВ "Компанії з управління активами "Ексельсіор" про зупинення провадження у справі та зупинено провадження у справі № 910/115/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/12267/18.

2.1.8. 28 жовтня 2019 року від ПАТ "Банк "Юнісон" до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання, в якому просить поновити провадження у справі № 910/115/19 у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням у справі №826/12267/18.

2.1.9. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31 жовтня 2019 року поновлено провадження у справі та повідомлено, що її розгляд відбудеться 26 листопада 2019 року.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

2.2.1 У апеляційній скарзі позивач зазначає, що наказ №71/ач, якими визнано нікчемним Договір відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016, наказ №49л, яким внесено до зазначеного наказу зміни та наказ №53л, яким затверджено висновки комісії по перевірці правочинів, - прийняті в період дії ухвал судів, якими було вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій посадовим особам фонду, що на думку позивача свідчить про незаконність та протиправність наказів фонду та неправомірність віднесення договору про відступлення права вимоги до категорії нікчемних правочинів.

2.3 узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

2.3.1 У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що ухвалами про забезпечення позову не встановлено обмежень та заборон щодо проведення перевірок на факт виявлення правочинів, що є нікчемними в силу закону. При цьому відповідач зазначає, що за змістом ч.6 ст. 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

2.3.2 В силу положень ст. 74 Закону України "Про Національний банк України" оскарження рішення або дії НБУ не зупиняє їх виконання, з огляду на що вжиті заходи забезпечення позову суперечили законодавству.

2.3.3 Правомірність віднесення ПАТ "Банк "Юнісон" до категорії неплатоспроможних встановлено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.02.2017 р. у справі №К/8000/22730/16.

2.3.4 Забезпечення позову встановлено щодо Фонду, а накази прийнято уповноваженою особою Фонду, як керівником банку.

2.3.5 Банком відчужено за 8000 грн. право вимоги за кредитним договором у розмірі 33539624 грн., яке було забезпечено заставою обладнання, а також іпотекою, що свідчить про відчуження права вимоги за заниженою ціною.

2.4 інші процесуальні дії у справі:

2.4.1. У судовому засіданні 26 листопада 2019 року представник відповідача надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники позивача та третіх осіб у судове засідання 26 листопада 2019 року не з`явились, про причини неявки колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за ідентифікаторами 715, щодо повідомлення позивача та інформацією з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження направленого на адресу третьої особи-2 поштового відправлення за ідентифікатором 758 зі статусом "відправлення вручено за довіреністю 06.11.2019 р." та довідкою ПАТ "Укрпошта" про причину повернення направленої на повідомлену суду адресу третьої особи-1 ухвали "адресат відсутній".

2.4.1. Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

2.4.2. Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов`язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представників позивача та третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, з урахуванням заяви третьої особи про розгляд справи без участі її представника, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників позивача та третіх осіб.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини;

3.1.1. 05.02.2014 р. між ПАТ "Банк "ЮНІСОН" (банком) та ТОВ "ДЕМІС-АГРО" (боржником) укладено договір про відкриття кредитної лінії №15/14 КЛ-КБ, за яким банк відкриває боржнику відновлювану кредитну лінію у національній валюті (т.І, а.с. 60-65).

3.1.2. З метою забезпечення виконання зобов`язань боржника - ТОВ "ДЕМІС-АГРО" за вказаним кредитним договором, 05.02.2014 р. між ПАТ "БАНК "ЮНІСОН" та ПрАТ "Скадовське хлібоприймальне підприємство" укладено договір іпотеки майнового комплексу, що розташований за адресою: Херсонська обл. м. Скадовськ. вул. Шевченка, 2, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. від 05.02.2014р. та зареєстрований в реєстрі за №345, а також договір застави №15/14/КЛ - КБ - ЗО - 1 за яким передано в заставу виробниче обладнання елеватору (т.І, а.с. 64-75, 78-80).

3.1.3. 26.04.2016 р. між ТОВ "КУА "ЕКСЕЛЬСІОР" та ПАТ "БАНК "ЮНІСОН" укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого відповідач зобов`язався відступити на користь позивача право грошової вимоги до боржника ТОВ "ДЕМІС-АГРО" за договором про відкриття кредитної лінії № 15/14 КЛ-КБ від 05.02.2014 р. (т.І, а.с. 81-84).

3.1.4. Згідно додатку № 2 до договору відступлення права вимоги за кредитним договором відступається: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту, станом на 26.04.2016 р. у розмірі 12000000 грн.; право вимоги сплати процентів за користування кредитними коштами станом на 26.04.2016 р.; право вимоги сплати комісійної винагороди, станом на 26.04.2016 р. у розмірі 121900 грн.; право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів), нарахованих станом на 26.04.2016 р. у розмірі 1012993,41 грн.; право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобов`язань за основним договором в розмірі, передбаченому основним договором та інші права вимоги, передбачені основним договором у розмірі, передбаченому основним договором.

3.1.5. Згідно п. 3.1 договору про відступлення право вимоги за домовленістю сторін ціна прав грошової вимоги за цим договором на дату укладання договору складає 5877600,89 грн., що дорівнює 40 % від номінального розміру прав вимоги, що відступається первісним кредитором новому кредиторові.

3.1.6. 28.04.2016 р. на підставі постанови Правління Національного Банку України "Про віднесення публічного акціонерного товариства "БАНК "ЮНІСОН" до категорії неплатоспроможних" №300/БТ, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.04.2016 №614 "Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК "ЮНІСОН" та делегування повноважень тимчасовою адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ "БАНК "ЮНІСОН" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

3.1.7. На виконання ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженою собою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК "ЮНІСОН" наказом від 04.05.2016 № 32 "Про організаційні заходи щодо перевірки правочинів" та наказу від 14.07.2016 №118 "Про організаційні заходити щодо перевірки правочинів" створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "БАНК "ЮНІСОН" протягом року до введення тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 вказаного Закону.

3.1.8. За результатами проведення перевірки затверджено висновок комісії щодо перевірки договору відступлення права вимоги від 15.07.2016 р. та розпорядчий документ - наказ № 71/ач від 01.08.2016 р. про визнання договору відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016 р. нікчемним (т.І, а.с. 23-24, 20).

Підставою для визнання правочину нікчемним визначено п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме відчуження банком прав вимоги за цінами, нижчими від звичайних.

3.1.9. Наказом від 10.08.2018 р. № 49Л уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК "ЮНІСОН" внесені зміни та доповнення до наказу від 14.07.2016р. №118 (т.І, а.с. 21).

3.1.10. Наказом № 53 Л від 14.08.2018р. "Про затвердження висновків комісії по перевірці правочинів (у тому числі договору) на предмет виявлення правочину (у тому числі договору), що є нікчемним" затверджено результати перевірки правочину (договору), що викладені в акті №1 від 14.08.2018 р. та за результатами якого на адресу позивача направлено повідомлення №1009/13 від 20.08.2018 р. про нікчемність правочинів (т.І, а.с. 25, 26-32, 33-35).

3.1.11. Згідно тексту ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 р. № 642/4269/16-ц заборонено посадовим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України вчиняти визначені у резолютивній частині даної ухвали дії (т.І, а.с. 36-46).

3.2 обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначених відповідно до них правовідносин;

3.2.1. На підставі рішення Правління Національного банку України від 18.06.2018 №345-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Юнісон" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 19.06.2018 № 1725 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Юнісон" та делегування повноважень ліквідатора банку" запроваджено процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Юнісон" та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням повноважень ліквідатора банку ПАТ "Банк "Юнісон", визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Федорченка Андрія Володимировича строком на два роки з 19.06.2018 по 18.06.2020 включно.

3.2.2. 04.07.2016 створено комісію для перевірки договору відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ "Банк "Юнісон" та ТОВ "Ексельсіор" відповідно до наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про організаційні заходи щодо перевірки договору" № 118.

3.2.3. 15.07.2016 за результатами перевірки комісія щодо перевірки договору відступлення права вимоги, призначена Наказом № 118 від 14.07.2016, дійшла висновку про нікчемність Договору відступлення права вимоги.

3.2.4. Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації Банку Шевченко А.М. від 01.08.2016 за №71/ач Договір відступлення визнано нікчемним.

3.2.5. Відповідно до Наказу уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Банк "Юнісон" Федорченко А.В. № 49Л від 10.08.2018 продовжено перевірку договору відступлення права вимоги на предмет виявлення ознак нікчемності, які відповідають критеріям, передбаченим ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

3.2.6. За результатами перевірки комісією по перевірці договору відступлення права вимоги встановлено, що договір відповідає ознакам нікчемності правочину відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що відображено у Акті № 1 від 14.08.2018.

3.2.7. 21.08.2018 позивачем на адресу відповідача скеровано повідомлення №1009/13 від 20.08.2018 про нікчемність Договору відступлення права вимоги від 26.04.2016.

3.2.8. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 р. №642/4269/16-ц до вирішення справи по суті заборонено посадовим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та/або іншим уповноваженим особам вчиняти визначені у резолютивній частині даної ухвали дії (т.І, а.с. 36-46).

3.2.9. Вказану ухвалу скасовано постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.10.2016 р. у справі №642/4269/16-ц, що підтверджується наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацією.

3.2.10. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 29.09.2016 р. у справі №707/2261/16-ц до вирішення справи по суті: зупинено дію рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 квітня 2016 р. № 614 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Юнісон" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", а також заборонено посадовим особам виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та іншим уповноваженим особам вчиняти визначені у резолютивній частині даної ухвали дії (т.І, а.с. 47-54).

3.2.11. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 27.09.2019 р. у справі №707/2261/16-ц скасовано ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2016 року про скасування заходів забезпечення позову у справі, що підтверджується наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацією.

3.2.12. Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 08.06.2018 р. №374/163/18 до вирішення справи по суті заборонено посадовим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та/або іншим уповноваженим особам вчиняти визначені у резолютивній частині даної ухвали дії (т.І, а.с. 55-59).

3.2.13. Вказану ухвалу скасовано постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2019 р., що підтверджується наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацією.

3.2.14. Позивач вважає, що наказ №71/ач, яким визнано нікчемним Договір відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016, наказ №49л, яким внесено до зазначеного наказу зміни та наказ №53л, яким затверджено висновки комісії по перевірці правочинів, - прийняті в період дії ухвал судів, якими вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій посадовим особам фонду, що на думку позивача свідчить про незаконність та протиправність наказів фонду та неправомірність віднесення договору про відступлення права вимоги до категорії нікчемних правочинів, з огляду на що просить визнати неправомірними дії ПАТ "Банк "ЮНІСОН" щодо застосування до договору відступлення права вимоги від 26.04.2016 р. № б/н. п.п.1,3,7,9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

3.3. доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

3.3.1. Зі змісту ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 р. №642/4269/16-ц не вбачається, що остання встановлює будь-які обмеження для ПАТ "БАНК "ЮНІСОН" щодо проведення перевірок на факт виявлення правочинів, що є нікчемними відповідно до закону або обмеження на винесення наказів, що стосується господарської діяльності ПАТ "БАНК "ЮНІСОН".

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.10.2016 р. ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 р. у справі №642/4269/16-ц скасовано, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

3.3.2. Ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 08.06.2018 р. №374/163/18 про забезпечення позову скасовано постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2019 р.

Вказане свідчить про те, що під час винесення наказів № 53 від 14.08.2018 р. "Про затвердження висновків комісії про перевірці правочинів (у т.ч. договору) на предмет виявлення правочину, що є нікчемним відповідач не міг порушити ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 08.06.2018 р. № 374/163/18.

3.3.3. При цьому, колегія суддів зазначає, що у постановах Верховного Суду України від 10.06.2015 №6-449цс15, від 24.06.2015 у справі № 907/544/14 викладено правову позицію, відповідно до якої: якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

3.3.4. Вказаним спростовуються твердження позивача про допущення процедурних порушень, пов`язаних з вжитими ухвалами про забезпечення позовів обмеженнями діяльності уповноваженої особи Фонду.

3.3.5. Надаючи оцінку наявності у позивача порушеного права, з метою захисту якого пред`явлено даний позов та належності обраного ним способу захисту такого права, колегія суддів зазначає наступне.

3.3.6. У позовній заяві позивачем зазначено саме про незаконність наказів та неправомірність застосування положень ст. 38 Закону до Договору відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016 р.

3.3.7. Колегія суддів зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, що міститься у постанові по справі № 910/12294/16 від 11.04.2018, правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку (уповноваженої особи Фонду). Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою ст. 38 цього Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також наступають для сторін в силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків, тому не може вважатись одностороннім правочином, адже він не є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків ані у банку, ані у іншої сторони правочину, віднесеного наказом до нікчемних. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку як суб`єкта господарювання, виданим керівником банку в межах своїх повноважень.

3.3.8. Накази № 71/ач від 01.08.2016 р. та № 53 від 14.08.2018 р. видано на підставі даних внутрішньої перевірки, проведеної працівниками банку. Накази уповноваженої особи Фонду є обов`язковими для виконання виключно працівниками банку (п. 2 ч. 4 ст. 37 Закону України "Про гарантування вкладів фізичних осіб"), такі накази не можуть містити жодних приписів, адресованих третім особам, зокрема, контрагентам банку. Таким чином, накази № 71/ач від 01.08.2016 р. та № 53 від 14.08.2018 р. є документом, виданим уповноваженою особою Фонду, що діяв у якості органу управління банку, і є внутрішнім документом банку.

3.3.9. За результатами проведеної перевірки на факт виявлення правочинів, що є нікчемними відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

3.3.10. Відповідно до статті 55 Конституції України і статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 20 ГК України способом захисту прав і законних інтересів може бути, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів. Втім, цю норму слід застосовувати з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України, яким до способів захисту віднесено визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Банк у спірних правовідносинах не діє в якості суб`єкта владних повноважень і не здійснює жодних управлінських функцій щодо позивача.

Обов`язок повернути все одержане за нікчемним договором (правочином) виникає в силу вимог закону, а не наказу чи повідомлення банку.

Накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть встановлювати обов`язки для третіх осіб, зокрема, контрагентів Банку. Тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16.

3.3.11. Разом з тим, позивачем не визначено, яке саме його право порушено діями ПАТ "Юнісон Банк" щодо застосування до Договору відступлення положень ст. 38 Закону та яким чином визнання таких дій неправомірними призведе до відновлення його порушених прав.

3.3.12. При цьому, встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 р. у справі № 910/16981/17 (провадження № 12-7гс19).

3.3.13. Крім того, у відповідності до додатку №2 до договору відступлення прав вимог сума, яка відступається за кредитним договором становить 14 694 002,23 грн. Натомість комісією встановлено, що реальна сума відступленого права за кредитним договором, на дату його підписання, становить 15 101 754,39 грн з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12 000 000,00грн.; прострочена заборгованість за процентами - 1 567 305,54 грн; прострочена заборгованість за комісіями - 121 900,00 грн; пеня за прострочення сплати кредиту - 1 218 041,31 грн; пеня за прострочення сплати процентів 182 297,56 грн; пеня за прострочення сплати комісії 12 209,98 грн. Вказане свідчить про те, що Банк уклавши спірний договір, здійснив відчуження майна (майнових прав) за ціною нижчою від звичайної (сума оплати на 60% менша вартості майнових прав), що відповідає визначеному у п. 3 ч. 2 ст. 38 Закону критерію нікчемності правочину. Вказані обставини встановлені рішеннями судів у справі №910/11224/18. Доказів на спростування вказаних обставин - позивачем не надано.

3.3.14. У межах розгляду справи №910/11224/18, як судом апеляційної інстанції так і Верховним Судом досліджувались обставини нікчемності договору відступлення. Скасування постанови суду апеляційної інстанції в частині визнання недійсним договору відступлення права вимоги б/н від 26.04.2016 з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, було зумовлено тим, що Банк просив застосувати неналежний спосіб захисту. Постанову суду апеляційної інстанції в частині застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення правовідносин сторін у первісний стан Верховним Судом залишено без змін.

3.4. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду:

3.4.1. Матеріали справи не містять доказів порушення, невизнання або оспорення прав, свобод та інтересів позивача внаслідок дій банку щодо віднесення договору відступлення права вимоги до категорії нікчемних, оскільки нікчемний правочин є таким в силу закону, а не дій Банку.

ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

4.1.1. Позивачем не надано доказів неправомірності дій ПАТ "Банк "ЮНІСОН" щодо застосування до договору відступлення права вимоги від 26.04.2016 р. № б/н. п.п.1,3,7,9 ч. 3 ст. 38 Закону України " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також не доведено того, що обраний ним спосіб захисту призведе до поновлення порушеного права, що у сукупності виключає можливість задоволення позовних вимог.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

4.2.1. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

4.2.2. За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

4.2.3. Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

4.2.4. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

4.2.5. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

4.2.6. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

4.2.7. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

4.2.8. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

4.2.9. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

4.2.10. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

4.2.11. Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

4.2.12. Відповідно до ст. 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

4.2.13. Як передбачено п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

4.2.14. Відповідно до ч. 3. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції на момент укладення договору) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

4.2.15. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

4.2.16. Накази про віднесення правочинів до нікчемних, що видані уповноваженою особою Фонду як суб`єктом владних повноважень, а як органом управління банком, що здійснює заходи забезпечення збереження його активів і запобігання втрати майна та грошових коштів.

4.2.17. Відносини між сторонами господарських договорів, у яких бере участь банк, якого керівник представляє уповноважена особа Фонду, є приватноправовими. У цих правовідносинах Фонд та його уповноважена особа, діючи від імені банку, не має жодних владних повноважень щодо іншої сторони цих правочинів. Уповноважена особа Фонду не виступає у цих правовідносинах як самостійний суб`єкт, а Фонд не набуває самостійних прав й обов`язки оскільки він діє на підставі закону від імені банку. Представництво банку Фондом ґрунтується на приписах Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

4.2.18. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

4.2.19. Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

4.2.20. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 24.06.2019 у справі №916/3156/17.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

5.1.1. Викладені в апеляційній скарзі та позовній заяві твердження позивача зводяться до процедурних порушень, допущених уповноваженою особою Фонду в процесі віднесення договору про відступлення права вимоги до категорії нікчемних, які на його думку пов`язані з існування, на думку позивача, вжитих ухвалами про забезпечення позову обмежень у діяльності уповноваженої особи Фонду.

5.1.2. Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду, що міститься у постанові від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16, правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку (уповноваженої особи Фонду). Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої ст. 215 ЦК України та частини третьої ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою ст. 38 цього Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також наступають для сторін в силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків, тому не може вважатись одностороннім правочином, адже він не є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків ані у банку, ані у іншої сторони правочину, віднесеного наказом до нікчемних. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку як суб`єкта господарювання, виданим керівником банку в межах своїх повноважень.

5.1.3. До категорії нікчемних договір відступлення права вимоги віднесено на підставі п.п. 1, 3, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону.

5.1.4. Однією із засад господарського судочинства визначено диспозитивність, яка, в силу положень ч. 1 ст. 14 ГПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладено та в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5.1.5. Разом з тим, позивачем ані у позовній заяві, ані у апеляційній скарзі підстав нікчемності договору про відступлення права вимоги не спростовано, а відповідно і не доведено обґрунтованості заявлених ним позовних вимог, як і не обґрунтовано того, яким чином визнання незаконними дій Банку призведе до поновлення його порушених прав.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

6.1.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

6.1.2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі №910/115/19 підлягає залишенню без змін.

6.1.3. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії з управління активами "Ексельсіор" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі № 910/115/19 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанії з управління активами "Ексельсіор" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі № 910/115/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2019 року у справі №910/115/19 залишити без змін.

3. Судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанії з управління активами "Ексельсіор".

4. Справу № 910/115/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 27.11.2019 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

О.О. Хрипун