ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29 листопада 2019 року м. ТернопільСправа № 921/752/19
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

розглянувши Заяву №без номера від 15.11.2019 (вх. №922 від 25.11.2019) Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», вул. Лейпзицька, буд 15, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 14333937

до боржника: Приватного підприємства «Фабрика меблів «Нова», вул. Промислова, буд. 30, м. Тернопіль, 46010, ідентифікаційний код 30344990

про: видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Фабрика меблів «Нова» на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у сумі 110176,43 грн.

ВСТАНОВИВ

25.11.2019 через канцелярію Господарського суду Тернопільської області надійшла Заява №без номера від 15.11.2019 (вх. №922 від 25.11.2019) Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до боржника Приватного підприємства «Фабрика меблів «Нова» про видачу судового наказу.

Дослідивши вимогу заявника на предмет відповідності її приписам ст. ст. 147, 150 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Частиною 2 статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ГПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 Господарського кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Господарський суд відзначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Частинами 1, 2 статті 58 ГПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ГПК України, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Так, до заяви про видачу судового наказу додано копію довіреності №0237/19 від 13.05.2019 року, видану генеральним директором ПрАТ «ВФ Україна» - О.В. Устинова на ім`я ОСОБА_1 , яка і підписала заяву про видачу судового наказу.

При цьому, згідно інформації з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого на запит Господарського суду Тернопільської області № від 28.11.2019, ОСОБА_2 є керівником ПрАТ «ВФ Україна».

Тобто, має місце невідповідність між посадовим становищем уповноваженої законом особи на видачу від імені юридичної особи довіреності, а саме: «керівника» ПрАТ «ВФ Україна», та посадовим становищем особи, яка підписала довіреність, - «Генеральний директор».

Крім того, до Заяви долучено копії Договору №100082821 від 01.03.2012, Угоди №100082822 від 01.03.2012, Тарифів оператора Додаток №1, Статуту ПАТ «ВФ Україна» Статуту ТОВ "Золочівенергоінвест", які не можуть бути належними доказами в розумінні ст. 91 ГПК України, відповідно до якої письмові докази подаються в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях.

Згідно до п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа.

Натомість, засвідчення копій долучених до заяви документів не відповідає вимогам п. 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", адже вказані вище документи зшиті разом та не засвідчені кожен аркуш окремо.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, заяву подано з порушенням вимог п. 2 ч. 3 ст. 150 ГПК України, що в силу приписів п. 1. ч.1 ст.152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Окремо суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Тому, при повторному зверненні до суду з такою самою заявою про видачу судового наказу слід повторно сплатити судовий збір у розмірі визначеному процесуальним законом.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 12, 147, 148, 150, ст. 152-154 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному акціонерному товариству «ВФ Україна», вул. Лейпцизька, буд 15, м. Київ, ідентифікаційний код 14333937 у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з Приватного підприємства «Фабрика меблів «Нова», вул. Промислова, буд. 30, м. Тернопіль, 46010, ідентифікаційний код 30344990 у розмірі 110176, 43 грн. за надані телекомунікаційні послуги.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

3. Копію ухвали направити сторонам у справі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

За приписами п.1 ч.1 ст. 255 ГПК України ухвала про відмову у видачі судового наказу підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалу підписано: 29 листопада 2019 року.

Cуддя С.О. Хома