ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2769/19
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Майданик Ю.В.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, просп. Академіка Глушко, буд. 40, оф. 315)

до відповідачів: 1) ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 );

2) Приватного підприємства „Топрак" (68710, Одеська обл., Болградський

район, с. Дмитрівка, вул. Леніна, буд. 188)

про солідарне стягнення 126 552, 86 грн.

у відкритому судовому засіданні за участі представників сторін (до оголошеної перерви у судовому засіданні):

від позивача: Грищенко О.М. за довіреністю від 07.08.2019р. (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача 1): не з`явився;

від відповідача 2): не з`явився;

у відкритому судовому засіданні за участі представників сторін (після оголошеної перерви у судовому засіданні):

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1): не з`явився;

від відповідача 2): не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: про солідарне стягнення 126 552, 86 грн.

Судове засідання 18.11.2019р. проведено в режимі відеоконференції із Шостим апеляційним адміністративним судом згідно ухвали Господарського суду Одеської області від 04.11.2019р.

У судовому засіданні 18.11.2019р. оголошувалась перерва до 17 год. 30 хв. у відповідності до ст. 216 ГПК України.

Встановив:

16.09.2019р. за вх.№2829/19 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС" (далі - ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС") до ОСОБА_1 та Приватного підприємства „Топрак" (далі - ПП „Топрак") про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 126 552, 86 грн., з яких 57 647, 35 грн. - 3% річних та 68 905, 51 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р. та договору поруки від 24.03.2011р. (т. 1 а.с. 6-15).

Доводи позивача

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП „Топрак" взятого на себе грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р., 09.11.2011р. ТОВ „Корпорація Агросинтез" звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення суми боргу, за наслідком розгляд якої рішенням від 13.01.2012р. у справі №14/17-4794-2011 позов задоволено. Постановою ВДВС Болградського РУЮ Одеської області від 15.02.2012р. відкрито виконавче провадження №32905306 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 30.01.2012р. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2013р. по вказаній справі здійснено процесуальне правонаступництво з ТОВ „Корпорація Агросинтез" на ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС" та відповідно постановою ВДВС Болградського РУЮ Одеської області від 29.04.2013р. У зв`язку із невиконанням наказу Господарського суду Одеської області від 30.01.2012р. по справі №14/17-4794-2011 заборгованість станом на 14.09.2019р. ПП „Топрак" згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р. становить 668 985, 54 грн. Із врахуванням ухвали Господарського суду Одеської області від 12.04.2013р. у позивача виникло право вимоги щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат та штрафу згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р. за період існування заборгованості.

Позивач вказує, що додатково 30.04.2014р. між ним та ТОВ „Корпорація Агросинтез" було укладено угоду №30-04/14-20 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), за умовами якої первісний кредитор відступає новому кредиторові право вимоги виконання ПП „Топрак" зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Згідно розрахунку, наведеного позивачем у позовній заяві, сума нарахованих 3% річних становить 57 647, 35 грн., яка розрахована наступним чином: сума заборгованості 668 985, 54 грн., кількість днів простроченого платежу - 1051 (з 28.10.2016р. по 14.09.2019р.), процент за день - 0, 0082, сума 3% за один день - 54, 85, сума 3% за період прострочення - 57 647, 35 грн.

Відповідно до розрахунку, наведеного позивачем у позовній заяві, сума інфляційних втрат за період із жовтня 2016р. по квітень 2017р. становить 68 905, 51 грн., яка розрахована наступним чином: заборгованість за жовтень 2016р. - 668 985, 54 грн., індекс інфляції - 102, 8%, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 687 717, 14 грн., різниця за даний місяць - 18 731, 60 грн.; заборгованість за листопад 2016р. - 668 985, 54 грн., індекс інфляції - 101, 8%, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 681 027, 28 грн., різниця за даний місяць - 12 041, 74 грн.; заборгованість грудень 2016р. - 668 985, 54 грн., індекс інфляції - 100, 9%, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 675 006, 41 грн., різниця за даний місяць - 6 020, 87 грн.; заборгованість за січень 2017р. - 668 985, 54 грн., індекс інфляції - 101, 1 %, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 676 344, 38 грн., різниця за даний місяць - 7 358, 84 грн.; заборгованість за лютий 2017р. - 668 985, 54 грн., індекс інфляції - 101%, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 675 675, 40 грн., різниця за даний місяць - 6 689, 86 грн.; заборгованість за березень 2017р. - 668 985, 54 грн., індекс інфляції - 101, 8%, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 681 027, 28 грн., різниця за даний місяць - 12041, 74 грн.; заборгованість за квітень 2017р. - 668 985, 54 грн., індекс інфляції - 100, 9%, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 675 006, 41 грн., різниця за даний місяць - 6 020, 87 грн.

Позивачем зазначено, що з метою забезпечення виконання ПП „Топрак" зобов`язань перед ТОВ „Корпорпація Агросинтез" за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р., 24.03.2011р. між останнім та ОСОБА_1 було укладеного договір поруки, відповідно до п. 3 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником грошових зобов`язань за основним договором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі включаючи сплату основного боргу з індексацією, процентів, неустойки відшкодування збитків (об`єм поруки). 14.08.2013р. між ТОВ „Корпорація Агросинтез" та ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС" було укладено угоду №14-08/13-22 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), згідно якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати розміру основного боргу, пені, штрафу, процентів за користування чужими грошовими коштами, набутих первісним кредитором станом 13.01.2012р. на підставі договору поруки від 24.03.2011р., укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП „Топрак" відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р. 14.08.2013р. між ТОВ „Корпорація Агросинтез" та ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС" було укладено угоду №14-08/13-27 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги у порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), згідно умов якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати розміру пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами, набутих первісним кредитором на підставі договору поруки від 24.03.2011р. укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП „Топрак" відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Відповідач ОСОБА_1 в жодне судове засідання не з`явився, незважаючи на належне повідомлення про дату, час і місце їх проведення, не повідомив про наявність поважних причин неявки; правом на подання відзиву у порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України.

Ухвали суду, які направлялися на адресу відповідача були ним отримані, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (т. 1 а.с. 72, 95, 78).

При цьому, суд зазначає, що відповіді до Адресно-довідкового бюро при ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області (т. 1 а.с. 94), наданої на лист Господарського суду Одеської області від 20.09.2019р. (т. 1 а.с. 61), ОСОБА_1 зареєстрований: 04.09.02р . АДРЕСА_1 .

Відповідач ПП „Топрак" в жодне судове засідання не з`явився, незважаючи на належне повідомлення про дату, час і місце їх проведення, не повідомив про наявність поважних причин неявки; правом на подання відзиву у порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України.

Ухвали суду, які направлялися на адресу відповідача були ним отримані, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (т. 1 а.с. 73, 77, 96).

За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч. 9 ст. 165, ч.2 ст.178 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Рух справи

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.09.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2769/19; задоволено викладене позивачем клопотання у позовній заяві про розгляд справи №916/2769/19 в порядку спрощеного позовного провадження; ухвалено розглядати справу №916/2769/19 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 1-4).

Обставини, встановлені судом

24.03.2011р. між ТОВ „Корпорація „Агросинтез" та ПП „Топрак" був укладений договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2, відповідно до п. 1 якого у строки, зумовлені договором, ТОВ „Корпорація „Агросинтез" зобов`язується поставити та передати у власність ПП „Топрак" насіннєвий матеріал, а ПП „Топрак" зобов`язується прийняти товар для власних та виробничих потреб, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього) (т. 1 а.с. 22-25).

П. 9.1. вказаного договору передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом року з моменту його укладення. Закінчення строку дії договору не звільняє ПП „Топрак" від виконання тих грошових зобов`язань, які залишились невиконаними ним.

24.03.2011р. між ОСОБА_1 та ТОВ „Корпорація „Агросинтез" був укладений договір поруки (т. 1 а.с. 40), відповідно до п. 1. якого цей договір укладено з метою забезпечення виконання боржником, який зазначений у п. 2 цього договору, грошових зобов`язань перед ТОВ „Корпорація „Агросинтез", що виникли з договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Згідно п. 2 вказаного договору боржником є ПП „Топрак".

П. 3 зазначеного договору передбачено, що ОСОБА_1 поручається перед ТОВ „Корпорація „Агросинтез" за виконання ПП „Топрак" грошових зобов`язань за основним договором у тому ж обсязі, що і боржник, у т.ч. включаючи сплату основного боргу з індексацією, процентів, неустойки, відшкодування збитків (об`єм поруки).

Згідно п. 5 зазначеного договору ОСОБА_1 та ПП „Топрак" відповідають перед ТОВ „Корпорація „Агросинтез" як солідарні боржники.

П. 14 вказаного договору передбачено, що договір діє до припинення зобов`язання за основним договором.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2012р. по справі №14/17-4794-2011 позов ТОВ „Корпорація „Агросинтез" про стягнення з ПП „Топрак" заборговності за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р. задоволено; стягнуто з ПП "ТОПРАК" на користь ТОВ від „Корпорація „Агросинтез" 687415, 49 грн. основного боргу, 22185, 64 грн. пені за порушення терміну оплати платежів, 412449, 29 грн. штраф за порушення відповідачем терміну оплати платежів, 68741, 55 грн. штраф за порушення відповідачем строку передачі належним чином оформленого екземпляра договору застави, 261218, 04 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами, 29040, 20 грн. (т. 1 а.с. 29-31).

Постановою Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції ВП №32905306 від 15.02.2012р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 30.01.2012р. (т. 1 а.с. 32).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2013р. заяву задоволено; замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні №32905306 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Одеської області по справі №14/17/4794-2011 від 30.01.2012р. з ТОВ "Корпорація "Агросинтез" на її правонаступника ТОВ „Компанія „НІКО -ТАЙС" (т. 1 а.с. 33).

Постановою Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції ВП №32905306 від 29.04.2013р. замінено сторону (стягувачева) у виконавчому провадженні при примусовому виконанні Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 30.01.2012р. з ТОВ "Корпорація "Агросинтез" на її правонаступника ТОВ „Компанія „НІКО -ТАЙС" (т. 1 а.с. 34).

30.04.2014р. між ТОВ „Корпорація Агросинтез" та ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС" була укладена угода №30-04/14-20 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) (т. 1 а.с. 35-36), відповідно до п. 1.1. якої ТОВ „Корпорація Агросинтез" відступає ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС" право вимоги виконання ПП „Топрак" зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат, набутих ТОВ „Корпорація Агросинтез" на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р., у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП „Топрак" грошового зобов`язання згідно договору поставка на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Згідно п. 1.2. зазначеної угоди ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС" одержує право замість ТОВ „Корпорація Агросинтез" вимагати від ПП „Топрак" сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат, за вест період існування основної заборгованості (прострочення виконання ПП „Топрак" грошового зобов`язання) згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Відповідно до п. 2.1. вказаної угоди вартість зобов`язання, що відступається за даною угодою, становить, проте не обмежується сумою у розмірі 1 481 050, 21 грн.

П. 2.2. зазначеної угоди передбачено, що з моменту укладення даної угоди ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС" наділяється всіма правами ТОВ „Корпорація Агросинтез", що випливають із умов договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р., по відношенню до ПП „Топрак" щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних витрат, у зв`язку із подальшим неналежним, несвоєчасним та не повним виконанням ПП „Топрак" грошового зобов`язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Згідно акту прийому-передачі документів від 30.04.2014р. (т. 1 а.с. 37), підписаного ТОВ „Корпорація Агросинтез" та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс", відповідно до угоди №30-04/14-20 були прийняті відповідні документи, а саме: договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р., рішення Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 13.01.2012р.

ТОВ „Корпорація „Агросиентез" було направлено повідомлення ПП „Топрак" про заміну кредитора у зобов`язанні від 30.04.2014р. (т. 1 а.с. 38), про що свідчить опис вкладення (т. 1 а.с. 39).

14.08.2013р. між ТОВ „Корпорація „Агросинтез" та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" була укладена угода №14-08/13-22 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) (т. 1 а.с. 43-44), згідно п. 1.1. якої ТОВ „Корпорація „Агросинтез" відступає ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" право вимоги виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати основного боргу, пені, штрафу, процентів за користування чужими грошовим коштами, набутих ТОВ „Корпорація „Агросинтез" станом на 13.01.2012р. на підставі договору поруки від 24.03.2011р., укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП „Топрак" відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

П.1.2. зазначеної угоди передбачено, що за цією угодою ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" одержує право замість ТОВ „Корпорація „Агросинтез" вимагати від ОСОБА_1 сплати грошового розміру основного боргу, пені, штрафу, процентів за користування чужими грошовими коштами, набутих ТОВ „Корпорація „Агросинтез" станом на 13.01.2012р. на підставі договору поруки від 24.03.2011р., укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП „Топрак" відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Згідно акту прийому-передачі документів від 14.08.2013р. (т. 1 а.с. 45), підписаного ТОВ „Корпорація Агросинтез" та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс", відповідно до угоди №14-08/13-22 були прийняті відповідні документи, а саме: договір поруки від 24.03.2011р., договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р., рішення Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 13.01.2012р.

ТОВ „Корпорація „Агросиентез" було направлено повідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні від 14.08.2013р. (т. 1 а.с. 46), про що свідчить опис вкладення (т. 1 а.с. 51).

14.08.2013р. між ТОВ „Корпорація „Агросинтез" та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" була укладена угода №14-08/13-27 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) (т. 1 а.с. 47-48), згідно п. 1.1. якої ТОВ „Корпорація „Агросинтез" відступає ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" право вимоги виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами, набутих ТОВ „Корпорація „Агросинтез" на підставі договору поруки від 24.03.2011р., укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП „Топрак" відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

П. 1.2. зазначеної угоди передбачено, що за цією угодою ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" одержує право замість ТОВ „Корпорація „Агросинтез" вимагати від ОСОБА_1 сплати грошової суми в нарахованому розмірі пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами, за період існування прострочення ОСОБА_1 грошового зобов`язання згідно договору поруки від 24.03.2011р., укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП „Топрак" відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Згідно акту прийому-передачі документів від 14.08.2013р. (т. 1 а.с. 49), підписаного ТОВ „Корпорація Агросинтез" та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс", відповідно до угоди №14-08/13-27 були прийняті відповідні документи, а саме: договір поруки від 24.03.2011р., договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р., рішення Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 13.01.2012р., постанова ВДВС Болградського РУЮ Одеської області від 15.02.2012р. ВП №32905306, лист №092-2125/7667-09-22-292 від 28.03.2013р. Управління ДВС ГУЮ в Одеській області.

ТОВ „Корпорація „Агросиентез" було направлено повідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні від 14.08.2013р. (т. 1 а.с. 50), про що свідчить опис вкладення (т. 1 а.с. 51).

ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" була направлена вимога за №14-1/01 від 14.01.2014р. ОСОБА_1 про сплату грошових коштів в розмірі 3 637 305, 15 грн. (т. 1 а.с. 52-54), про що свідчить опис вкладення (т. 1 а.с. 55), яка була отримана адресатом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 55 на зворотньому боці).

При цьому, судом встановлено, що згідно комп`ютерної програми „Діловодство спеціалізованого суду" ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2016р. порушено провадження у справі №916/2686/16 про банкрутство ПП "Топрак" за заявою ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», визнано грошові вимоги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" до ПП "Топрак" у сумі 1 481 050,21 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. У зазначеній ухвалі вказано, що наявна заборгованість підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області по справі №14/17-4794-2011 від 13.01.2012р., постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2012р., ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2013р., постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 29.04.2013р. Ухвалою попереднього засідання від 22.11.2016р. затверджено реєстр вимог кредиторів ПП „Топрак", до якого включені вимоги ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" в сумі 9 549 136, 56 грн. Постановою Господарського суду Одеської області від 19.01.2017р. по справі №916/2686/16 ПП "Топрак" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.10.2019р. з урахуванням ухвали від 04.11.2019р. призначено наступне судове засідання. Таким чином, провадження у справі №916/2686/16 про визнання банкрутом ПП „Топрак" триває та триває ліквідаційна процедура.

Норми права, що застосовуються судом

Ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи те, що провадження у справі №916/2686/16 про визнання банкрутом ПП „Топрак" порушено за нормами Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та за нормами останнього визнано боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, суд застосовує положення вказаного Закону, оскільки відповідні наслідки виникли з врахуванням саме положень Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ч. 1 ст. 19 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Ч. 7 ст. 19 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Висновки суду

Заявлені три відсотка річних в сумі 57 647, 35 грн. за період з 28.10.2016р. по 14.09.2019р. позивачем нараховані на стягнену за рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2012р. по справі №14/17-4794-2011 заборгованість з урахуванням ухвали Господарського суду Одеської області від 12.04.2013р., якою замінено ТОВ "Корпорація "Агросинтез" на його правонаступника ТОВ „Компанія „НІКО -ТАЙС", угод №30-04/14-20 від 30.04.2014р., №14-08/13-22, №14-08/13-27 від 14.08.2013р. про заміну кредитора у зобов`язанні, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП „Топрак" грошового зобов`язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Заявлені інфляційні витрати в сумі 68 905, 51 грн. за період з жовтня 2016р. по квітень 2017р. позивачем нараховані на стягнену за рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2012р. по справі №14/17-4794-2011 заборгованість з урахуванням ухвали Господарського суду Одеської області від 12.04.2013р., якою замінено ТОВ "Корпорація "Агросинтез" на його правонаступника ТОВ „Компанія „НІКО -ТАЙС", угод №30-04/14-20 від 30.04.2014р., №14-08/13-22, №14-08/13-27 від 14.08.2013р. про заміну кредитора у зобов`язанні, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП „Топрак" грошового зобов`язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК240311/2 від 24.03.2011р.

Таким чином, позивачем нараховано три відсотка річних (за період з 28.10.2016р. по 14.09.2019р.) та інфляційні витрати (за період з жовтня 2016р. по квітень 2017р.) після порушення провадження у справі про банкрутство ПП „Топрак" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (після 13.10.2016р.) та після винесення постанови про визнання боржника банкрутом (після 19.01.2017р.).

Ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено як поняття мораторію у справі про банкрутство, яким є зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, так і правові наслідки введення мораторію у справі про банкрутство згідно ч. 3 ст. 19 Закону, до яких віднесено: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду, яка є підставою для зупинення виконавчого провадження та припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

З моменту введення мораторію боржник не може виконувати грошові зобов`язання та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №922/4134/15 від 04.09.2018р.).

Також, законодавцем обмежено можливість застосування щодо усіх грошових зобов`язань (як конкурсних, так поточних) індексу інфляції та трьох процентів річних відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону, яка є спеціальною нормою та повинна застосовуватися переважно над нормами Цивільного кодексу України (ст. 625) (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №904/4975/17 від 06.07.2018р.).

Правова позиція стосовно того, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення сум інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих після порушення провадження у справі про банкрутство, оскільки станом на момент подання позову про стягнення вказаних сум діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії якого, в силу статті 19 Закону про банкрутство, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №911/3719/16 від 26.02.2019р.

Судом встановлено, що мораторій, введений ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2016р., діє, тобто позивачем заявлені 3% річних та інфляційні витрати нараховані в період дії мораторію, що суперечить положенням ст. 19 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення сум 3% річних, нарахованих за період з 28.10.2016р. по 18.01.2017р. (до дати винесення постанови про визнання боржника банкрутом), та інфляційних витрат, нарахованих за період з жовтня 2016р. по 18.01.2017р. (до дати винесення постанови про визнання боржника банкрутом) задоволенню не підлягають в силу положень ст. 19 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", згідно якої не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми.

Ст. 38 Закону України ''Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом'' передбачено наслідки визнання боржника банкрутом. Зокрема, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав.

Тобто, у зв`язку з визнанням боржника банкрутом у такої особи виникає особливий правовий статус, який є значно відмінний від статусу боржника і з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у останнього не можуть виникати нові зобов`язання зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Таким чином, аналізуючи положення названого закону, можна дійти висновку, що в ліквідаційній процедурі нові зобов`язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у цьому Законі і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами Закону про банкрутство. Такими випадками є зобов`язання з оплати витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №911/3883/16 від 08.10.2019р.).

Правова позиція стосовно того, що з моменту визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у позивача в силу положень ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не було права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №910/12680/18 від 12.09.2019р.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення сум 3% річних, нарахованих за період з 19.01.2017р. (дата винесення постанови про визнання боржника банкрутом) по 14.09.2019р., та інфляційних витрат, нарахованих за період з 19.01.2017р. (дата винесення постанови про визнання боржника банкрутом) по квітень 2017р., задоволенню не підлягають в силу положень ст. 38 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає додаткових зобов`язань, у зв`язку з тим, що господарська діяльність банкрута завершується, а лише витрати, що безпосередньо пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

При цьому, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання ПП „Топрак" грошових зобов`язань відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту був укладений договір поруки з ОСОБА_1 , якому позивачем 14.01.2014р. була направлена вимога за №14-1/01 про сплату грошових коштів.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і ПП „Топрак", тоді як судом встановлено, що вимоги позивача стосовно стягнення з ПП „Топрак" задоволенню не підлягають, підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 не має.

Приймаючи до уваги викладене, суд відмовляє повністю у задоволенні позову.

Судові витрати

Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати у разі відмови в позові - покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС" до ОСОБА_1 та Приватного підприємства „Топрак" про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 126 552, 86 грн.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС".

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.11.2019р.

Копію рішення надіслати: ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23; 03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ПП „Топрак" (68710, Одеська обл., Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Леніна, буд. 188), ПП „Топрак" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Винниченка Ю.В. (01001, м. Київ а/с446).

Суддя Л.І. Грабован