ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" листопада 2019 р. Cправа № 902/857/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Могилів-Подільського міського комунального підприємства "Теплоенергетик", м.Могилів-Подільський Могилів-Подільського району Вінницької області

про стягнення 705227,53 грн заборгованості згідно договору поставки

представники сторін в судове засідання не з`явилися.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 08.10.2019 надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Могилів-Подільського міського комунального підприємства "Теплоенергетик" боргу у загальній сумі 705227,53 грн, у тому числі: пені у розмірі 384712,17 грн, три проценти річних у розмірі 100574,96 грн, інфляційних втрат у розмірі 219940,40 грн. Вказаний борг нарахований з посиланням на порушення зі сторони відповідача визначених умовами Договору постачання природного газу №3087/1718-БО-1 від 11.09.2017 строків оплати отриманого природного газу.

За вказаним позовом ухвалою суду від 15.10.2019 відкрито провадження у справі №902/857/19 для розгляду за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 12.11.2019.

07.11.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №368 від 04.11.2019, в якому останній зазначає, що на день звернення позивача із даним позовом до суду Могилів-Подільське міське комунальне підприємство "Теплоенергетик" повністю виконало свої договірні зобов`язання згідно договору, сплативши вартість природного газу в понову обсязі. При цьому прострочення у виконанні договірного зобов`язання є незначне. Одночасно відповідач вказує, що заборгованість утворилася не з вини підприємства, а внаслідок певних об`єктивних обставин, головним яких є різниця в тарифах на теплову енергію, яка виникла внаслідок невідповідності тарифів на теплову енергію, що реалізується відповідачем, їх фактичній вартості та не доведення регулятором (НКРЕКП) тарифів на теплову енергію до економічного обґрунтування рівня, що не дозволяє розраховуватися по наявній заборгованості за спожитий газ одразу. Окрім того, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 99%.

На визначену судом дату (12.11.2019) представники сторін в судове засідання не з`явилися, хоча про дату та час його проведення останні повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 54-55).

Водночас суд враховує, що 12.11.2019 на адресу суду від відповідача, за підписом директора Смеречинського А.В. надійшла заява про визнання в повному обсязі нарахованої суми, що заявлена до стягнення у справі № 902/857/19 (позовні вимоги АК "НАК "Нафтогаз України" в розмірі 705 227, 53 грн). Одночасно відповідач просить суд зменшити розмір пені на 99% з підстав зазначених у відзиві.

Таким чином, зважаючи на процесуальну позицію відповідача, суд враховує положення ч.4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч.3 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.09.2017 між акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі по тексту також - постачальник, позивач) та Могилів-Подільським міським комунальним підприємством "Теплоенергетик" (далі по тексту також - споживач, відповідач) укладено Договір постачання природного газу № 3087/1718-БО-1 (далі по тексту - Договір).

Відповідно до предмету Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017 - 2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

В подальшому між сторонами підписано Додаткову угоду № 1 від 11.01.2018 про внесення змін в пункт 8.2 розділу 8 "Відповідальність сторін" Договору.

Згідно пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 6744876,38 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу (а.с. 31-35).

Разом з тим, відповідач оплату за отриманий газ здійснював несвоєчасно, без додержання строків визначених пунктом 6.1 Договору, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною випискою (а.с.37 - 40) та копіями банківських виписок рахунку АБ "Укргазбанк".

При цьому суд враховує, що позивач визнає означену обставину.

Пунктом 8.1 Договору сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках передбачених законодавством і цим договором.

Так, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.8.2 Договору із врахуванням внесених додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 змін).

Таким чином, неналежне виконання Могилів-Подільським міським комунальним підприємством "Теплоенергетик" зобов`язань за Договором в частині дотримання строків при проведенні розрахунків стало підставою для застосування АТ "НАК "Нафтогаз України" відносно відповідача визначеної п.8.2 Договору та ст.625 Цивільного кодексу України відповідальності та звернення з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України (далі по тексту також - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Договору між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

За змістом ст.655 Цивільного кодексу України (далі по тексту також - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України)

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як зазначалось раніше, сторони в п.8.2. Договору (із врахуванням внесених змін Додатковою угодою №1) визначили міру відповідальності споживача за прострочення останнім обумовлених п.6.1. Договору строків оплати товару, а саме: "15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення".

При цьому, у пункті 10.3 Договору сторонами погоджено строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, який становить 5 років.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення споживачем оплати вартості отриманого природного газу суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені із врахуванням положень ч.5 ст.254 ЦК України, за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" судом не виявлено помилок, в зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 384712,17 грн - пені, 100574,96 грн - три проценти річних та 219940,40 грн - інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем у відзиві на позовну заяву №368 від 04.11.2019 одночасно з викладенням своєї процесуальної позиції відносно позовних вимог висвітлено клопотання про зменшення розміру пені на 99% грн, яке також зазначено в заяві від 12.11.2019. Обґрунтовуючи вказане клопотання останній просить суд врахувати статус відповідача в розумінні соціальної значимості його безперебійної діяльності, ступеню його вини у невиконанні зобов`язань. Окрім того, за твердженням відповідача, розмір заявленої позивачем пені є неспіврозмірним із розміром завданих йому збитків в результаті порушення строків виконання зобов`язань відповідачем.

Вирішуючи подане клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 роз`яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, слід зазначити, що висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Також слід вказати, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, суд зауважує, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013.

В даному випадку, при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки, суд враховує, що фінансування відповідача здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг споживачам, бюджетних коштів. При цьому, як слідує із Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід, форма № 2) та Балансу (Звіт про фінансовий стан, форма №1) збиток підприємства становить: за 2016 рік - 3036 тис. грн, за 2017 рік - 4 тис. грн., за 2018 рік - 481 тис. грн, за 9 місяців 2019 року - 2004 тис. грн.

Окрім того, суд враховує ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання. Так, як слідує з матеріалів справи, відповідачем вживалися заходи направлені на виконання основного зобов`язання, що слідує із періодичності та розміру проведених останнім платежів.

Наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, яка є підставою для застосування положення ст.551 ЦК України.

При цьому суд зважає, що заявлений до стягнення розмір пені є неспівмірним із наслідками, заподіяними порушенням відповідачем умов договору.

Разом з тим, враховуючи обставину погодження нарахування пені в умовах укладеного сторонами Договору, які в силу закону є обов`язковими для виконання, суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача частково та зменшити розмір пені на 50%, у зв`язку із чим, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 192356,09 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат (судового збору) суд враховує, що заявою від 12.11.2019 відповідач визнав позовні вимоги у справі №902/857/19 в повному обсязі.

Так, частиною 1 статті 130 ГПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з цим за відсутності відповідного клопотання позивача дане питання судом не вирішується.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України решта судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. ч.3 ст.185, ч.4 ст.191, 2, 13, 74, 76-80, 86, 91, 129, 130, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Могилів-Подільського міського комунального підприємства "Теплоенергетик" (проспект Незалежності, буд.281, м.Могилів-Подільський, Вінницька обл., 24000, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул.Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01601, ) 192356,09 грн - пені; 100574,96 грн - 3 % річних; 219940,40 грн - інфляційних втрат; 5289,21 грн - судового збору.

3. В частині стягнення 192356,08 грн пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на перебування судді Нешик О.С. у відрядженні, повне рішення складено 25 листопада 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01601);

3 - відповідачу (проспект Незалежності, буд.281, м.Могилів-Подільський, Вінницька обл., 24000)