ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1371/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2019, ухвалене суддею Шаратовим Ю.А. у м. Одесі, повний текст якого складено 23.07.2019

у справі № 916/1371/19

за позовом: Болградської міської ради Одеської області

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича

про: стягнення заборгованості за Договором оренди землі від 20.10.2011 в розмірі 23666,57грн, з якої 18352,44грн - основна заборгованість за договором, 1795,54грн - інфляційні збитки, 3518,59грн - пеня, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року Болградська міська рада Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича про стягнення заборгованості по виплаті орендної плати в розмірі 19561,44грн, інфляційних збитків у розмірі 1795,54грн та пені у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ у розмірі 3518,59грн.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди землі від 20.10.2011 в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів, що також стало підставою для нарахування пені згідно п. 11 договору та застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 провадження у справі №916/1371/19 за позовом Болградської міської ради Одеської області до Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 1209,00грн закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 позов задоволено частково: з Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича на користь Болградської міської ради Одеської області стягнуто 18352,44 грн суму основного боргу, 1513,60 грн інфляційних втрат, 3518,59 грн пені та витрати на сплату судового збору в розмірі 1898,11 грн; відмовлено в задоволенні позову Болградської міської ради Одеської області до Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича в частині стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 281,94 грн.

Частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з необґрунтованості наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат.

При цьому, судом, з посиланням на факт укладення додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016 та набрання ними чинності, відхилено доводи відповідача щодо необґрунтованості застосованого позивачем розміру орендної плати та зазначено, що вказані угоди послідовно фіксують зміну домовленостей сторін договору оренди землі від 20.10.2011 щодо розміру орендної плати, і в періоді 2017 - 2018 років, діяла остання редакція пункту 7 договору, викладена у додатковій угоді від 15.01.2016.

Не погоджуючись з означеним рішенням суду, Фізична особа - підприємець Сафта Володимир Володимирович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 по справі № 916/1371/19 скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Болградської міської ради Одеської області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального права, не надання оцінки наявним доказам, зазначаючи, що:

обидві додаткові угоди передбачають внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.03.2012 № 03910, проте ці додаткові угоди не вносять зміни в договір оренди землі без номеру від 20.10.2011, оскільки договору оренди земельної ділянки від 01.03.2012 року № 03910 укладеного з відповідачем взагалі не існує;

вказані додаткові угоди не визначають строк, на який їх було укладено та не визначено, що додаткова угода від 15.01.2016 припиняє дію додаткової угоди від 24.01.2014;

позивач надав до суду розрахунок розміру орендної плати відповідача станом на 01.01.2016. Саме цей розрахунок є підставою для стягнення заборгованості з відповідача. В розрахунку вказана площа земельної ділянки, нормативна грошова оцінка та відсоток нормативної грошової оцінки, який сплачується за оренду земельної ділянки. Станом на 01.01.2016 нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідача складала 159909,00 грн., що підтверджується витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 173/86-16 від 02.02.2016;

відповідно до договору оренди землі від 20.10.2011 та додаткової угоди від 15.01.2016, яку позивач вважає дійсною, орендна плата вноситься в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Поряд з цим, відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.02.2017 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідача в 2017 році дорівнює 45200,88грн. В 2018 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідача не змінювалась. Отже, відповідач в 2017 році повинен сплатити за оренду земельної ділянки: 45200,88*8%= 3616,07грн, в 2018 році також = 3616,07грн. Фактично відповідач сплатив в 2017 році 2424,00грн, в 2018 році - 3600,00грн. Різниця складає 1208,14грн відповідач сплатив різницю;

додаткова угода від 15.01.2016 містить протиріччя: або 8% від нормативної грошової оцінки, яка змінюється майже щорічно, або вказана сума;

За наведених обставин, апелянт вважає, що судом невірно застосована сума орендної плати, яка підлягає до сплати. Фактично апелянт сплатив орендну плату.

Крім того, апелянт також наголошував, що в ході розгляду справи заперечував проти нарахування пені за 16 місяців, але судом в порушення ст. 232 Господарського кодексу України позов в цій частині задоволено у повному обсязі.

10.10.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просив рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 по справі №916/1371/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича без задоволення.

Відзив, з урахуванням положень ч. 5 ст. 119, ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, долучений до матеріалів справи.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач вказував, що:

підписуючи додаткові угоди до договору оренди земельної ділянки площею 0,0300 га, яка знаходиться за адресою: 68702, Одеська область, м. Болград, вул. 25 Чапаєвської дивізії, 36 В та звітуючи про використання зазначеної земельної ділянки сторони використовували у якості ідентифікуючої ознаки договору оренди землі дату набрання чинності договором оренди землі та унікальний номер його державної реєстрації;

суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зі змісту вказаних додаткових угод випливає, що вони набирають чинності з моменту їх підписання і становлять невід`ємну частину договору оренди землі. Тобто вказані угоди послідовно фіксують зміну домовленостей сторін Договору оренди землі, щодо розміру орендної плати, і в періоді 2017 - 2018 років, діяла остання редакція пункту 7 договору, викладена у додатковій угоді від 15.01.2016;

до моменту внесення змін до договору оренди землі щодо визначення розміру орендної плати на підставі Витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 723/86-17 від 22.02.2017, застосуванню підлягають чинні умови договору у редакції додаткової угоди від 15.01.2016, які встановлюють цей розмір в сумі 12 792,72 грн. на рік.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши в порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.10.2011 між Болградською міською радою (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Сафта Володимиром Володимировичем (орендар) укладено договір оренди землі (договір).

Згідно вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для її використання в процесі підприємницької діяльності, яка знаходиться за адресою: 68702, Одеська область, м. Болград, вул. 25 Чапаєвської дивізії, 36 В (п. 1 договору).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0300 га (п. 2 договору).

На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: авто майстерня (п. 3 договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 83554,68 гривень (п. 4 договору).

Згідно з п.п. 15-17 Договору сторонами узгоджено умови і строки передачі земельної ділянки. Передача в оренду земельної ділянки здійснюється з розробленням проекту її відведення. Підставою надання земельної ділянки в довгострокову оренду є: рішення міської ради від 30.06.2011 № 266-VI. Організація розроблення проекту відведення земельної ділянки і витрат, пов`язані з цим, покладаються на орендаря. Інші умови передачі земельної ділянки в оренду: заборона зміни цільового призначення земельної ділянки. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Відповідно до п.п. 7-11 договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2506,64 гривень на рік; обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції; орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно; розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня, яка визначається із розрахунку 120 % річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення боргу або на день його (частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожен календарний день прострочення у його сплаті.

Договір укладено на 49 (сорок дев`ять) років (п. 6 договору).

Договір укладено в письмовій формі, підписаний та скріплений печатками сторін.

01.03.2012 Відділом Держкомзему у Болградському районі проведено державну реєстрацію договору, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.03.2012 №03910. Вказаний Договір оренди землі також містить відомості про проведення запису у Болградській міській раді 20.10.2011 № 319 (а.с. 12-13).

20.10.2011 сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду (а.с. 15).

24.02.2014 Болградська міська рада та Фізична особа - підприємець Сафта В.В. уклали додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 01.03.2012 № 03910. Відповідно до цієї додаткової угоди викладено у новій редакції пункт 7 договору, а саме: « 7. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: в грошовій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5013,28 грн. на рік» (а.с. 14).

15.01.2016 Болградська міська рада та Фізична особа - підприємець Сафта В.В. уклали додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 01.03.2012 № 03910. Відповідно до цієї додаткової угоди викладено у новій редакції пункт 7 договору, а саме: « 7. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: в грошовій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 12792,72 грн. на рік» (а.с. 16).

Як зазначає позивач, з посиланням на інформацію Ізмаїльського управління Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, відповідач не сплатив за 2017 рік 10368,72грн орендної плати, за 2018 рік 9192,72грн орендної плати.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості з орендної плати з нарахованими на суму боргу згідно з п. 11 договору, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційними втратами та пенею.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. ст. 1, 13 Закону України «Про оренду землі»).

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати (ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оренду землі», ст. 206 Земельного кодексу України).

Положеннями ст.ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

За змістом п. 9 договору сторони погодили, що орендна плата вноситься щомісячно.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з листа Ізмаїльського управління Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (а.с. 18) відповідачем в 2017 році сплачено 2424,00грн орендної плати, в 2018 році - 3600,00грн.

Отже, враховуючи наявні відомості, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що станом на момент звернення до суду, заборгованість з орендної плати становила за 2017 рік - 10368,72грн (12792,72 - 2424,00 = 10 368,72), та за 2018 рік - 9192,72грн (12792,72 - 3600,00 = 9192,72), а всього 19561,44 грн.

В ході розгляду справи відповідачем було сплачено частину суми основного боргу у розмірі 1209,00 грн, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 провадження у справі № 916/1371/19 в частині стягнення вказаної суми було закрито.

Відтак, сума основного боргу становить 18352,44грн (19561,44 - 1209,00 = 18352,44).

Доказів виконання грошового обов`язку зі сплати орендних платежів у визначеній сумі відповідач не надав.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 18352,44грн.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо неправильного визначення розміру орендної плати судовою колегією відхиляються як такі, що позбавлені належного правового та доказового обґрунтування з огляду на наступне.

Наразі, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, взаємні права та обов`язки сторін щодо оренди земельної ділянки за адресою: 68702, Одеська область, м. Болград, вул. 25 Чапаєвської дивізії, 36 В врегульовані договором оренди землі від 20.10.2011.

Судом також встановлено, що, згідно наявних в матеріалах справи додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016, сторонами змінено п. 7 договору, який визначає розмір орендної плати.

При цьому, як правомірно зазначив суд першої інстанції, у додаткових угодах від 24.02.2014 та від 15.01.2016 зазначено дату і номер державної реєстрації договору оренди землі від 20.10.2011, до якого ними вносяться зміни (запис від 01.03.2012 №03910). Наведене, за відсутності доказів існування між сторонами у спірний період інших орендних правовідносин, спростовує твердження заявника апеляційної скарги про те, що вказані додаткові угоди не відносяться до договору оренди землі від 20.10.2011.

В силу положень п. 30 договору, ст. 30 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 651, ст. 654 Цивільного кодексу України, а також виходячи зі змісту додаткових угод, останні набирають чинність з моменту їх підписання і становлять невід`ємну частину договору оренди землі, а отже послідовно фіксують зміну домовленостей сторін договору оренди землі від 20.10.2011 щодо розміру орендної плати, у зв`язку з чим, правильним є висновок місцевого господарського суду, що в період 2017 - 2018 років діяла остання редакція п. 7 договору, яка викладена у додатковій угоді від 15.01.2016.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо моменту набрання чинності додатковими угодами до договору оренди землі від 20.10.2011.

Відповідно до ч. 4 ст. 203, ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Положення ст. 30 Закону України «Про оренду землі» не визначають окремої форми угоди щодо зміни договору оренди землі.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на момент укладення договору оренди землі від 20.10.2011) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 № 1878-VI вказану норму Закону України «Про оренду землі» було виключено.

01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким запроваджено систему державної реєстрації саме прав, а не державну реєстрацію правочинів чи інших документів, що посвідчують набуття права власності чи інших речових прав. Державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором з метою визнання і підтвердження від імені держави фактів набуття, зміни або припинення речових прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав відбувається у випадках прямо передбачених законодавством. А саме, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У випадку ж, якщо сторони договору оренди вирішили внести зміни до договору оренди, які стосуються зміни строку сплати орендної плати чи її розміру, тобто змін, які впливають на зобов`язання сторін, але жодним чином не змінюють речове право, відсутній законодавчий обов`язок щодо внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що при укладанні додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016 до договору оренди землі, сторонами дотримано письмову форму, встановлену законом для договору оренди земельної ділянки.

Пунктом 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011, у редакції, яка діяла на момент укладання додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016, було передбачено, що у разі проведення державної реєстрації виникнення інших речових прав на нерухоме майно, відмінних від права власності, державний реєстратор вносить до запису про інші речові права та суб`єкта цих прав такі відомості, зокрема, розмір орендної плати (у разі проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки).

Тобто положення цієї норми стосується випадку реєстрації виникнення саме речового права.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону України № 5037-VI від 04.07.2012, яка діяла станом на 01.01.2013, дату набрання чинності змін до ст. 126 Земельного кодексу України, а також згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону України № 834-VIII від 26.11.2015, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом або ж до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини реєстрації договору оренди землі від 20.10.2011 у Відділі Держкомзему у Болградському районі, речове право, яке виникло на підставі цього договору є дійсним та не потребує обов`язкової повторної реєстрації за нормами нового Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відтак, відсутні й підстави для застосування до цих правовідносин положень п. 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011, у редакції, яка діяла на момент укладання додаткових угод від 24.02.2014 та від 15.01.2016.

Так само не спростовують висновків суду першої інстанції і доводи апелянта про необхідність застосовувати для розрахунку орендної плати розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0160, визначений Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 723/86-17 від 22.02.2017 в сумі 45200,88 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Тобто нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, як обґрунтовано вказано місцевим господарським судом, до моменту внесення змін до договору оренди землі від 20.10.2011 щодо визначення розміру орендної плати на підставі Витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 723/86-17 від 22.02.2017, застосуванню підлягають чинні умови договору у редакції додаткової угоди від 15.01.2016, які встановлюють цей розмір в сумі 12792,72грн на рік, виходячи зі ставки у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, фактично визначеної у Витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 173/86-16/86-17 від 02.02.2016 у розмірі 159909,00грн (а.с. 72).

Несвоєчасність сплати орендних платежів за договором оренди землі від 20.10.2011 згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, а сам відповідач визнається таким, що прострочив його виконання у розумінні ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

При визначенні моменту виконання грошового обов`язку зі сплати орендних платежів та його розміру, колегія суддів виходить з наступного:

строки внесення орендної плати згідно з п. 9 договору погоджені сторонами як щомісячні. При цьому, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначає особливості строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. За змістом п. 287.3 ст. 287, п. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України, орендна плата сплачується орендарем щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця рівними частками, а тому прострочення виконання зобов`язання, в даному випадку, опосередковується спливом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця;

при зверненні до суду з даним позовом, позивачем було враховано відомості фіскального органу щодо сум сплачених орендних платежів за 2017 - 2018 роки, які у повному обсязі зараховані на погашення орендної плати у вказані періоди. Отже, приймаючи до уваги положення ст. 534 Цивільного кодексу України, ст.ст. 287, 288 Податкового кодексу України, відповідну оплату слід віднести на погашення заборгованості, яка виникла за перші податкові звітні місяці 2017, 2018 років відповідно. При цьому колегія суддів враховує, що в даному випадку позивачем самостійно визначені розмір заборгованості та період її розрахунку, а отже згідно положень ч. 4 ст. 13 Господарського кодексу України, на нього покладається ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. За таких обставин, приймаючи до уваги закріплений ст. 14 Господарського процесуального кодексу України принцип диспозитивності, суд при перегляді судового рішення виходить з меж заявлених позивачем вимог.

Отже, враховуючи положення п. 9 договору, ст. ст. 287, 288 Податкового кодексу України, ст. 254 Цивільного кодексу України, прострочення за несвоєчасно сплачену суму орендних платежів, настає:

за 2017 рік:

за березень 2017 року на суму 774,18грн з 03.05.2017;

за квітень 2017 року на суму 1066,06грн з 31.05.2017;

за травень 2017 року на суму 1066,06грн з 01.07.2017;

за червень 2017 року на суму 1066,06грн з 01.08.2017;

за липень 2017 року на суму 1066,06грн з 31.08.2017;

за серпень 2017 року на суму 1066,06грн з 03.10.2017;

за вересень 2017 року на суму 1066,06грн з 31.10.2017;

за жовтень 2017 року на суму 1066,06грн з 01.12.2017;

за листопад 2017 року на суму 1066,06грн з 03.01.2018;

за грудень 2017 року на суму 1066,06грн з 31.01.2018;

за 2018 рік:

за квітень 2018 року на суму 664,24грн з 31.05.2018;

за травень 2018 року на суму 1066,06грн з 03.07.2018;

за червень 2018 року на суму 1066,06грн з 31.07.2018;

за липень 2018 року на суму 1066,06грн з 31.08.2018;

за серпень 2018 року на суму 1066,06грн з 02.10.2018;

за вересень 2018 року на суму 1066,06грн з 31.10.2018;

за жовтень 2018 року на суму 1066,06грн з 01.12.2018;

за листопад 2018 року на суму 1066,06грн з 03.01.2019;

за грудень 2018 року на суму 1066,06грн з 31.01.2019.

Відповідно до ст. ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст. ст. 216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченою п. 11 означеного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні збитки в сумі 1795,54грн, у тому числі, в сумі 1582,27грн - за період з грудня 2017 року по лютий 2019 року на суму 10368,72грн, в сумі 213,27грн - за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року на суму 9192,72грн.

Перевіривши представлений позивачем розрахунок інфляційних, враховуючи встановлені обставини порушення грошового зобов`язання, момент виникнення права вимоги, та приймаючи до уваги визначений позивачем період нарахування, колегія суддів вважає, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 1444,26грн., у тому числі:

за 2017 рік в сумі 1259,29грн (1033,16грн (на суму 8236,60грн. за період з грудня 2017 року по лютий 2019 року) + 121,84грн (на суму 1066,06грн за період з січня 2016 року по лютий 2019 року) + 104,29грн (на суму 1066,06грн за період з лютого 2018 року по лютий 2019 року);

за 2018 рік в сумі 184,97грн (163,60грн (на суму 7060,60грн за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року) + 16,04грн (на суму 1066,06грн за період з січня 2019 року по лютий 2019 року) + 5,33грн (на суму 1066,06грн за лютий 2019 року).

За поданим позивачем розрахунком розмір пені за заборгованістю 2017 року за період з 01.01.2018 по 30.04.2019 склав 2866,54грн, за 2018 рік за період з 01.01.2019 по 30.04.2019 - 652,05грн.

Здійснюючи перегляд оскарженого судового рішення в цій частині у світлі доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 11 договору сторони погодили, що у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня, яка визначається із розрахунку 120 % річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення боргу або на день його (частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожен календарний день прострочення у його сплаті.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, умова договору про сплату пені за кожен календарний день прострочення у його сплаті не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 07.06.2019 у справі № 910/23911/16).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим довід заявника апеляційної скарги, що договір оренди землі не містить положень, які б визначали інший строк припинення нарахування пені, у зв`язку з чим при нарахуванні пені в даному випадку, підлягає застосуванню строк, передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши представлений позивачем розрахунок пені, приймаючи до уваги момент виникнення права вимоги, встановлений п. 11 договору, порядок нарахування пені, положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», та визначений позивачем період нарахування, належний до стягнення розмір пені за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати орендних платежів за розрахунком суду, складає 651,76грн.

за 2017 рік:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
01.01.201825.01.2018255 330.0014.517.462.51
26.01.201801.02.201871 066.001619.23.93
26.01.201801.03.2018354 264.001619.278.50
02.03.201803.04.2018331 066.001720.419.66
02.03.201830.04.2018601 066.001720.435.75
02.03.201801.06.2018921 066.001720.454.81
02.03.201803.07.6.001720.473.88
Всього: 329.03
за 2018 рік:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
01.01.201903.01.201931 066.001821.61.89
01.01.201928.02.2019591 066.001821.637.22
01.01.201902.04.2019921 066.001821.658.04
01.01.201925.04.8.001821.6216.38
26.04.201930.04.201953 198.0017.5219.20
Всього: 322.73
Всього, 651,76грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України 1. суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, враховуючи, що доводи та вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, остання підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 у справі № 916/1371/19 зміні в частині задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат, пені, а також розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають, віднесенню на сторін.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2019 у справі № 916/1371/19 змінити, виклавши пункти 2, 3 його резолютивної частини в наступній редакції:

« 2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Болградської міської ради Одеської області (68702, Одеська область, Болградський район, м. Болград, вул. Шпитальна, 45, ) 18352,44грн (вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят дві гривні 44 коп) суми основного боргу, 1444,26грн (одна тисяча чотириста сорок чотири гривні 26 коп.) інфляційних втрат, 651,76грн (шістсот п`ятдесят одна гривня 76 коп.) пені та витрати на сплату судового збору в розмірі 1579,12грн (одна тисяча п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 12 коп.).

3. Відмовити в задоволенні позову Болградської міської ради Одеської області до Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича в частині стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 351,28грн та пені в розмірі 2866,83грн».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Болградської міської ради Одеської області (68702, Одеська область, Болградський район, м. Болград, вул. Шпитальна, 45, ) на користь Фізичної особи - підприємця Сафта Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 512,82грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати накази на виконання даної постанови.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи перебування судді - члена колегії Діброви Г.І. у відрядженні з 21.11.2019 по 23.11.2019, постанову складено 25.11.2019.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

С.І. Колоколов