ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Справа № 915/1122/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.

за участі секретаря Говоріної А.Е.

та представника позивача - адвоката Ручковської В.О.;

від відповідача представник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/1122/19

за позовом приватного акціонерного товариства "Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій",

юридична адреса: пр. Центральний, 26 Б, м. Миколаїв, 54029;

поштова адреса: пр. Богоявленський, 21, м. Миколаїв, 54034;

до фізичної особи-підприємця Оздеміра Тунджай,

АДРЕСА_1 ;

про усунення перешкод у праві користування підземною кабельною лінією шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій" (далі - ПрАТ "МОПАС") звернулося до фізичної особи-підприємця Оздеміра Тунджай з позовом, в якому викладені такі вимоги:

"2. Усунути перешкоди у праві користування Приватним акціонерним товариством "Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій", ) підземною кабельною лінією 6 кВ на ділянці від ПС "Нова" до ТП-606, що проходить по вул. Будівельників, пр. Миру та пр. Богоявленському м. Миколаєва - шляхом зобов`язання Відповідача: Фізична особа підприємець Оздемір Тунджай, ІНН НОМЕР_1 ? знести за власний рахунок об`єкти самочинного будівництва, розташовані по вул. Будівельників, пр. Миру та пр. Богоявленському м. Миколаєва".

ПрАТ "МОПАС" також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Позов мотивовано тим, що внаслідок самочинного будівництва відповідачем будівель та споруд в межах дії охоронної зони належної ПрАТ "МОПАС" кабельної лінії, а саме безпосередньо над трасою їх проходження, позивача позбавлено можливості безперешкодного доступу до кабельної лінії, зокрема, з метою проведення аварійно-відновлювальних робіт, що може призвести до надзвичайної ситуації техногенного характеру.

Ухвалою від 20.05.2019 відкрито провадження в даній справі.

Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов; поштове відправлення з ухвалою від 01.11.2019 про оголошення перерви в судовому засіданні, направлене відповідачу, повернене до суду поштовим у зв?язку з закінченням терміну зберігання, проте суд вважає, що відповідача належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, так як ухвала від 01.11.2019 та усі попередні ухвали суду в даній справі направлені на адресу, за якою фізичну особу-підприємця Оздеміра Тунджай зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ураховуючи викладене, суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ст. 202 ГПК України.

Вислухавши представника позивача, яка підтримала позов, з урахуванням уточнення, з викладених у ньому підстав, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Предметом даного позову є усунення перешкод у праві користування позивачем підземною кабельною лінією шляхом зобов`язання відповідача знести за власний рахунок об`єкти самочинного будівництва.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Вирішуючи спір, в тому числі, про усунення перешкод в користуванні майном, суд перш за все має встановити, чи порушено право особи, яка звернулась з позовом; чи є ця особа власником майна, оскільки це прямо витікає з положень ст. 391 ЦК України, відповідно до якої саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Твердження позивача щодо належності йому майна, щодо якого він просить усунути перешкоди в користуванні, а саме: підземної кабельної лінії 6 кВ на ділянці від ПС "Нова" до ТП-606, яка перетинає пр. Богоявленський, пр. Миру, вул. Будівельників у м. Миколаєві, випливають з таких обставин.

Відповідно до листа філії м. Миколаєва ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" від 21.12.2009 №02-16/597, при будівництві Миколаївського міжміського автовокзалу у 1972 році електромонтажною організацією НСУ-407 "Запоріжелектромонтаж" було прокладено кабельну лінію від ПС "Нова" до збудованого для автовокзалу ТП-606 та надано електропостачальній організації акт на прокладку названої КЛ, де вказані паспортні дані КЛ та зазначено: замовник ? Облавтотрест, об`єкт ? автовокзал (а.с. 82).

Відповідно до Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (визначення точки продажу електричної енергії), який є додатком №8 до договору від 21.08.2007 № 44/58, підземна кабельна лінія 6 кВ на ділянці від ПС "Нова" до ТП-606 має протяжність понад один км (1039 м) (а.с. 83-84).

Згідно балансової довідки позивача від 11.05.2019 № 214, станом на 01.01.2019 на балансі останнього обліковується високовольтна електрична мережа Миколаївського міжміського автовокзалу на суму 269759 грн. 39 коп. (а.с. 85).

Суд відзначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Перебування майна на балансі підприємства (організації) не є безспірною ознакою його права власності.

Баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату.

Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства (організації).

У разі набуття майна в процесі приватизації, відповідне право власності має бути доведено належними доказами.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності в нього права власності щодо підземної кабельної лінії 6 кВ на ділянці від ПС "Нова" до ТП-606.

Зазначене є самостійною підставою для відмови в позові.

Разом з тим, з метою повного встановлення дійсних обставин справи, суд вважає за необхідне надати оцінку решті тверджень позивача.

Листом філії м. Миколаєва Центрального округу ПАТ "Миколаївобленерго" від 30.08.2017 № 6016/07-08 позивача повідомлено, що кабельна лінія 6 кВ ПС "Нова" ? ТП-606 знаходиться в ушкодженому стані та необхідно терміново виконати її ремонт та ввести її в експлуатацію (а.с. 91).

Позивач посилається на Акт від 05.12.2018 обстеження тимчасових споруд та об`єктів, що мають ознаки капітальних споруд над високовольтною кабельною лінією від підстанції "Нова" до ТП-606, яким встановлено факт самочинного будівництва торгівельних споруд, розташованих на високовольтній кабельній лінії 6кВ на території ринку "Колос" (а.с. 104-105).

Згідно указаного акту, комісією за участю представників адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради та головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області встановлено, що за адресами: пр. Миру ріг пр. Богоявленський, навпроти супермаркету "Велмарт" знаходяться чотири об`єкти з ознаками тимчасових споруд; пр. Миру, зупиночний комплекс біля ринку "Колос" та об`єкт з ознаками стаціонарної споруди "Lifecell"; територія ринку "Колос" магазин "Агат". Комісія дійшла висновку про необхідність звернення до відповідних установ з метою з`ясування законності встановлених об`єктів на обстеженій території.

Суд не вважає даний акт належним доказом щодо будь-яких обставин, які стосуються даного спору, оскільки його складено у невизначеному нормативному порядку, особами з невстановленою компетенцією та повноваженнями щодо обставин, які розглядаються, без посилання на наявність тієї чи іншої технічної або правовстановлюючої документації, та без залучення представника відповідача.

Отже доводи позивача, які ґрунтуються на цьому доказі, є неприйнятними.

Господарським судом також визнаються хибними висновки позивача, які витікають з факту самочинного будівництва об`єктів нерухомості.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 376 ЦК, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 21.05.2018 року у справі № 905/1542/17, системний аналіз положень статті 376 ЦК дає підстави для висновку про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: 1) земельна ділянка, на якій збудовано об`єкт, не була відведена для цієї мети; 2) власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; 3) власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; 4)об`єкт зведено на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може здійснюватися у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Отже підставою знесення у відповідності до наведених норм та взагалі з обставин самочинного будівництва може бути позов тільки власника земельної ділянки, а сам факт самочинного будівництва не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які не є власниками відповідної земельної ділянки.

Тобто факт самочинності будівництва того чи іншого об`єкту, який на думку позивача перешкоджає йому в користування його майном, не може бути самостійною підставою для задоволення його позову про усунення таких перешкод, оскільки такими діями порушуються інтереси іншої особи (власника земельної ділянки).

Аналогічно підлягають відхиленню і твердження позивача, які витікають з положень Правил охорони електричних мереж та Умов проведення робіт у межах охоронних зон електричних мереж затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 № 209 та Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів", оскільки він не є уповноваженою особою щодо контролю за дотриманням правового режиму відповідних земельних ділянок.

Стосовно обраного позивачем способу усунення перешкод в користуванні майном, господарський суд зауважує таке.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР року та, з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України та статті 10 ЦК України, застосовується судами України як частина національного законодавства.

Відповідно до приписів ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Позивачем не подано належних доказів (технічна документація, будівельні норми та правила, висновки експертів тощо) які б свідчили про об`єктивну неможливість ремонту кабельної лінії у спосіб, який не передбачав би знесення будівель, тобто без необґрунтованого втручання у охоронюване законом та Конвенцією право особи на мирне володіння своїм майном.

З зазначеного вище витікає, що позовні вимоги не доведені та не обґрунтовані належними доказами, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Отже, у задоволенні позову ПрАТ "МОПАС" належить відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

У судовому засіданні 26.11.2019, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій" відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2019.

Суддя Т.М. Давченко