ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 922/937/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Багай Н. О., Пількова К. М.,

здійснив розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 (суддя Добреля Н. С.) та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 (головуючий - Радіонова О. О., судді: Білецька А. М., Зубченко І. В.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області

про стягнення 494876,21 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У квітні 2019 року Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", Компанія, Постачальник) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (далі - КП "Теплоенерго", Підприємство, Споживач) про стягнення з відповідача 321268,69 грн пені, 127712 грн інфляційних втрат і 3% річних у самі 45895,53 грн за договором постачання природного газу від 31.10.2016 №2576/1617-БО-32 (далі - договір №2576/1617-БО-32).

2. Позовна заява обґрунтовується простроченням виконанням відповідачем передбачених договором №2576/1617-БО-32 зобов`язань з оплати поставленого позивачем природного газу.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.06.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2019, позов задоволено частково. Стягнуто з КП "Теплоенерго" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" в сумі 96380,60 грн пені, 127712 грн інфляційних втрат, 3% річних у сумі 45895,53 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення 224888,08 грн пені відмовлено.

4. Рішення та постанова мотивовані положеннями статей 526, 530, 549, 551, 611, 612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 174, 175, 193, 216, 218, 230-233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статей 74, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на доведеність позивачем належними і допустимими доказами обставин прострочення Підприємством у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року оплати за поставлений газ, чим було порушено пункт 6.1 договору №2576/1617-БО-32. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, зменшивши пеню на 70%, оскільки КП "Теплоенерго" є підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, водовідведення, а також у відповідача є наявний дефіцит коштів через несплати з боку населення за спожиті послуги, відтак борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію спричинили велику заборгованість КП "Теплоенерго" перед Компанією.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 223888,09 грн неустойки та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій положень статей 42, 218, 233 ГК України і статей 509, 525, 526, 551, 599, 617, 625 ЦК України, наголошуючи на тому, що: 1) судами помилково не враховано правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі №922/1010/16; 2) зменшення судом першої інстанції розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості та добросовісності, що призводить до зловживань з боку Підприємства та звільнення боржника від відповідальності з причин відсутності у нього необхідних коштів, що є неприпустимим; 3) нараховані Постачальником штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором №2576/1617-БО-32.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7. Відповідачем відзив на касаційну скаргу не подавався.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

8. 31.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та КП "Теплоенерго" (Споживач) було укладено договір №2576/1617-БО-32, за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

9. Згідно з пунктом 2.1 договору №2576/1617-БО-32 Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) газ обсягом до 3656,703 тис. куб.м.

10. Відповідно до пункту 3.2 договору №2576/1617-БО-32 Споживач подає Постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки Споживачем Постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць.

11. Пунктом 3.4 договору №2576/1617-БО-32 визначено, що приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі.

12. У пункті 5.2 договору №2576/1617-БО-32 (в редакції додаткової угоди №3 від 30.12.2016) сторони узгодили, що ціна за 1000куб.м. газу за цим договором становить 4942 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.

13. Згідно з пунктом 6.1 договору №2576/1617-БО-32 оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

14. Пунктом 8.2 договору №2576/1617-БО-32 передбачено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

15. Відповідно до пункту 12.1 договору №2576/1617-БО-32 цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

16. В подальшому сторонами були внесені до договору №2576/1617-БО-32 зміни щодо обсягів поставки природного газу та ціни, які закріплені у додаткових угодах № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 та № 6.

17. На виконання умов договору №2576/1617-БО-32 за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 2148208,59 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017.

18. Відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, а придбаний за договором №2576/1617-БО-32 газ використовується Підприємством виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та населенням.

19. Відповідач оплату за поставлений Компанією газ у період з жовтня 2016 по березень 2017 здійснював несвоєчасно, що слугувало підставою для звернення Постачальника до суду із зазначеним позовом.

Позиція Верховного Суду

20. Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

21. Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

22. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

23. Положення зазначеної статті кореспондуютьcя зі статтею 233 ГК України, згідно з якою у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

24. Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 76, частини 1 статті 78, частини 1 статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

25. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

26. Згідно з частиною 1 статті 269 та підпунктом "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

27. Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що беручи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті дій відповідача та з огляду на загальні засади цивільного законодавства, а саме справедливість, добросовісність, розумність, суд мав право зменшити суму належної до стягнення пені.

28. Так, зменшуючи суму належної до стягнення пені на 70%, тобто на 224888,09 грн, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що складний фінансово-економічний стан на підприємстві відповідача зумовлений збитковістю послуг, які надає Підприємство, а саме послуг теплопостачання у вигляді опалення, гарячого водопостачання та водовідведення. Основними об`єктивними причинами такого становища є: 1) КП "Теплоенерго" є соціально значущим комунальним підприємством, створеним для задоволення потреб споживачів (населення та бюджетних організацій) у теплопостачанні, яке змушено надавати послуги за вартістю, нижчої від її собівартості, враховуючи складну економічну ситуацію на Підприємстві; 2) штрафні санкції нараховані на заборгованість, що утворилась у зв`язку з несвоєчасним фінансуванням із державного бюджету субвенцій на покриття пільг та субсидій населення, оскільки сума заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію становить 4467222 грн, погашення якої не вирішено; 3) відповідно до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію КП "Теплоенерго" борги населення за послуги теплопостачання досягли 106570648,97 грн станом на 01.04.2019, внаслідок чого заборгованість споживачів перед Підприємством є досить великою порівняно з основною сумою заборгованості перед Компанією.

29. При цьому суди першої та апеляційної інстанцій врахували, що жодних доказів, які б підтверджували ймовірність завдання чи наявність реальних збитків позивачу у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, матеріали справи не містять, а АТ "НАК "Нафтогаз України" не надало.

30. Отже, суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини справи і надавши належну оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, дійшли правильного висновку про наявність передбачених статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України виняткових підстав для зменшення суми належної до стягнення з боржника пені на 70% (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №904/3458/18, від 14.05.2019 у справі №922/2783/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 зі спорів, що виникли з подібних правовідносин у сфері теплопостачання).

31. Касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника на викладені в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №908/1453/14 загальні висновки про необхідність об`єктивної оцінки того, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання), оскільки, по-перше необхідність відповідної оцінки судом випливає з положень статті 86 ГПК України, а, по-друге, винятковість випадків для визначення підстав зменшення розміру стягуваної пені має встановлюватися та оцінюватися господарським судом у залежності від конкретних фактичних обставин кожної розглядуваної справи, які (обставини) у справі №908/1453/14 та цій справі не є однаковими.

32. Натомість колегія суддів вважає помилковим посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на висловлену в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16 правову позицію про те, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо, оскільки під час розгляду справи №922/1010/16 питання про зменшення розміру стягуваної пені відповідачем (боржником) не порушувалося та судами не вирішувалося, а часткова відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення 8057005,76 грн пені мотивована виключно тим, що продавець має право на нарахування пені за період з 20.07.2015 по 02.11.2015, а нарахування позивачем пені за більший період (з 20.01.2015 по 02.11.2015) не відповідає приписам частини 6 статті 232 ГК України у частині 6-місячного строку нарахування пені та умовам договору №13-229-Н. Отже, предмет і підстави позову та фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у справах №922/1010/16 і №922/937/19 не є однаковими, а самі правовідносини у вказаних справах не є подібними, що виключає застосування висновків у справі №922/1010/16 до спірних правовідносин за участю АТ "НАК "Нафтогаз України" та КП "Теплоенерго" .

33. Водночас не заслуговують на увагу припущення скаржника (без підтвердження відповідними доказами) про те, що зменшення судом першої інстанції розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості та добросовісності, що призводить до зловживань з боку Підприємства

34. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що зменшення судом розміру неустойки через відсутність у нього необхідних коштів є звільненням боржника від відповідальності, що зважаючи на положення статті 617 ЦК України є неприпустимим, оскільки такі доводи скаржника свідчать про помилкове ототожнення ним зменшення розміру неустойки з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, тоді як зі змісту статті 219 ГК України, яка регулює межі господарсько-правової відповідальності, порядок і умови зменшення розміру та звільнення від відповідальності, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності.

35. Верховний Суд також не бере до уваги твердження скаржника про те, що нараховані Постачальником штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором №2576/1617-БО-32, позаяк таке твердження суперечить статті 233 ГК України, за змістом якої передумовою зменшення судом розміру неустойки визначено велика надмірність належних до сплати штрафних санкцій порівняно зі збитками кредитора, а не з обсягом невиконаного зобов`язання (основного боргу) за договором.

36. Відтак наявні доводи касаційної скарги загалом не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів.

37. Крім того аргументи, викладені у касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених судами попередніх інстанції, і переоцінки вже оцінених ними доказів у справі та спростовуються наведеним в оскаржуваних судових рішеннях у справі, тоді як відповідно до частини 2 статті 300 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

38. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, як наслідок, оскаржувані судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

40. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо часткового задоволення позову, у зв`язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваних рішення та постанови відсутні.

Щодо судових витрат

41. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 у справі №922/937/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Н. О. Багай

К. М. Пільков