ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.11.2019 Справа № 920/266/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції справу №920/266/19

За позовом Першого заступника керівника Конотопської місцевої прокуратури, м. Конотоп, в інтересах держави в собі позивача Державної екологічної інспекції у Сумській області, м. Суми

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», м. Київ

про стягнення 3 879 579,79 грн,

за участю представників:

за участю представників сторін у режимі відеоконференції:

від позивача- Матюха Д.М. (довіреність № 909/10 від 26.03.2019)

від відповідача Бітюкова І.В. (довіреність № 898 від 25.09.2019)

прокурор Вортоломей М.Ф. (службове посвідчення № 035621 від 07.09.2015)

при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

установив:

18.03.2019 прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі позивача з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 3879579,79 грн. збитків, завданих державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а також 58193,70 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 25.05.2019 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, вимоги прокурора вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, у відзиві відповідач наголошує на відсутності підстав для звернення до суду саме прокурором, а не позивачем, у зв`язку з чим позов підлягає залишенню без розгляду. Також у відзиві відповідач наполягає на відсутності підстав для відшкодування ним шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, оскільки вина відповідача у такому завданні шкоди відсутня.

Прокурор та позивач подали до суду відповіді на відзив відповідача, доводи відповідача вважають безпідставними та наполягають на задоволенні позовних вимог.

29.05.2019 відповідачем подано до суду клопотання від 28.05.2019 № 130-2-19/3285 про витребування доказів.

Ухвалою суду від 30.05.2019 вказане клопотання відповідача було задоволено судом, витребувано у Буринського відділення Конотопського відділу поліції ГУНП в Сумській області інформацію, чи наявні в матеріалах кримінального провадження № 0000171 документи, які свідчать про рік забудови житлових будинків, які знаходяться в межах санітарно-захисної зони філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор». В разі їх наявності зобов`язано Буринське відділення Конотопського відділу поліції ГУНП в Сумській області надати Господарському суду Сумської області належним чином завірені копії зазначених документів з письмового дозволу слідчого відповідно до вимог ч.1 ст. 222 КПК України.

Від Буринського відділення Конотопського відділу поліції ГУНП в Сумській області отримано судом лист № 3069/62/02-2019 від 24.06.2019 щодо витребуваної інформації, зокрема зазначено про відсутність достовірних відомостей щодо року забудови житлових будинків, які знаходяться у межах санітарно-захисної зони філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор».

Представником відповідача 21.06.2019 подана до суду заява № 130-2-19/3850 про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

Ухвалою суду від 25.06.2019 зупинено провадження у справі № 920/266/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

27.09.2019 Прокуратурою Сумської області до суду подане клопотання №05/2-449вих-19 від 26.09.2019 про поновлення провадження у справі (вх. № 3044к), відповідно до якого прокурор просив суд поновити провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 07.10.2019 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 18.10.2019.

Судовою ухвалою від 18.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 15.11.2019.

14.11.2019 до суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 9300 від 14.11.2019) відповідача у справі на підтвердження його позиції.

У судовому засіданні 15.11.2019 прокурор у вступному слові підтримав вимоги, викладені у позові, просив суд їх задовольнити.

Представник позивача у вступному слові підтримав позов прокурора та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора.

Також представником відповідача заявлено усне клопотання про долучення поданих додаткових пояснень до матеріалів справи.

Судом постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено усне клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень, долучено додаткові пояснення відповідача (вх. № 9300 від 14.11.2019) до матеріалів справи № 920/266/19.

Судом були досліджені докази, подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи докази та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд встановив:

Щодо наявності підстав для звернення прокурора до суду з даним позовом в інтересах держави в особі позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 1311 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При вирішенні питання наявності підстав для звернення прокурора з даним позовом, суд враховує висновки щодо застосування норм права, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс 19).

Так, відповідно до пунктів 66-70 вищезазначеної постанови, Верховним Судом зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Звернення прокурора до суду з позовом у справі № 920/266/19 обумовлено наступним.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» об`єктами правової охорони навколишнього природного середовища, які підлягають державній охороні і регулюванню використання на території України є: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, які залучені в господарський обіг, так і невикористані в народному господарстві у даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

У будь-якому випадку додержання законів, прийнятих єдиним законодавчим органом України, беззаперечно становить державний інтерес, а порушення, допущені у сфері охорони навколишнього природного середовища посягають на встановлений законодавством порядок щодо охорони та використання природних ресурсів.

У даному випадку порушення інтересів держави прокурор вбачає у недотриманні нормативно визначеної законодавцем процедури своєчасного отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря і як наслідок незаконність здійснення наднормативних викидів в атмосферне повітря за відсутності вказаного дозволу.

Отже, правовідносини, пов`язані з охороною та раціональним використанням природних ресурсів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) діяльності без дотримання встановлених норм та правил такого використання, такому інтересу не відповідає.

Діяльність, пов`язана з незаконними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря порушує інтереси держави у сфері контролю за охороною та використанням природних ресурсів.

Враховую викладене, Державна екологічна інспекція в Сумській області має право звернутися до суду за захистом порушеного права.

Разом з тим, як зазначає прокурор, вказаним органом дотепер не вжито заходів до стягнення шкоди, спричиненої державі, з огляду на що прокурором пред`явлено позов у даній справі в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Сумській області.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Тригубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення).

Звернення прокурора до суду з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності та стягненні шкоди у зв`язку із здійсненням діяльності, яка була здійснена з порушенням закону.

Судом встановлено, що листом № 2795/10-15 від 16.08.2018 Державна екологічна інспекція у Сумській області звернулась до прокурора Сумської області, у якому просила внести повідомлення щодо завдання відповідачем шкоди навколишньому природному середовищу у розмірі 3879579,79 грн. в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря до Єдиного реєстру досудових розслідувань для прийняття відповідного рішення по суті та за наявності підстав вжити заходів представницького характеру до ПАТ «Державна продовольчо-корпорація» про стягнення шкоди на користь держави.

Конотопською місцевою прокуратурою за результатом опрацювання повідомлення Державної екологічної інспекції у Сумській області листом № 78-93вих-19 від 09.01.2019 останній було запропоновано самостійно звернутись до суду з позовом про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідачем.

У зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору, Державна екологічна інспекція у Сумській області звернулась до Конотопської місцевої прокуратури з листом № 225/10-22 від 22.01.2019, у якому просила прокуратуру вжити заходів представницького характеру шляхом звернення до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача битків у розмірі 3879579,79 грн, завданих навколишньому природному середовищу.

Конотопською місцевою прокуратурою направлено до Державної екологічної інспекції у Сумській області лист № 78-224вих-19 від 05.03.2019 про намір звернутися з вказаним позовом до суду в їх інтересах. 18.03.2019 позов надійшов до Господарського суду Сумської області.

Таким чином, суд зазначає, що прокурором належним чином обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді саме в особі Державної екологічної інспекції в Сумській області, відтак суд вважає правомірним звернення прокурора до суду з позовом у межах даної судової справи.

Щодо суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, на підставі наказу від 08.11.2017 № 379-П та направлення на перевірку від 08.11.2017 № 407/03,02 Державною екологічною інспекцією у Сумській області у період з 09.11.2017 по 22.11.2017 проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (ПАТ «ДПЗКУ») та її філій по території Сумської області вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Вказаною перевіркою встановлено порушення вимог природоохоронного законодавства на території м. Буринь в діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за адресою: Сумська область, м. Буринь, вул. Новоселівська, 2.

Так, встановлено, що за період з 27.03.2017 по 31.12.2017 філія ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», яка розташована за адресою: Сумська область, м. Буринь, вул. Новоселівська, 2, здійснювала викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин від стаціонарних джерел без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. В результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря із 69 стаціонарних джерел таких викидів, навколишньому природному середовищу завдано шкоду в сумі 3879579,79 грн.

Розрахунки вказаних збитків здійснено на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 № 639.

Відповідач заперечує проти покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, не вбачає своєї вини у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу та зазначає, що 25.04.2017 він звернувся до Департаменту екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації та до Головного управління Держспоживслубжи в Сумській області щодо отримання дозволу на викиди в атмосферне повітря однак, з об`єктивних обставин та з вини зазначених органів відповідний дозвіл був отриманий відповідачем тільки 30.01.2018.

Суд, дослідивши докази, подані сторонами на підтвердження їх позиції, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 149, статті 151 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» (далі - Закон) підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин, тощо.

За змістом частини 5 статті 11 Закону викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону до першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян- підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302 (далі - Порядок), дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Відповідно до пунктів 4-8 Порядку, для отримання дозволу суб`єкт господарювання: оформляє заяву; готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин; проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання; проводить оцінку впливу викидів забруднюючих речовин на стан атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони; розробляє плани заходів щодо: досягнення встановлених нормативів граничнодопустимих викидів для найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин; охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; ліквідації причин і наслідків забруднення атмосферного повітря; остаточного припинення діяльності, пов`язаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та приведення місця діяльності у задовільний стан; запобігання перевищенню встановлених нормативів граничнодопустимих викидів у процесі виробництва; здійснення контролю за дотриманням встановлених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та умов дозволу на викиди; обґрунтовує розміри нормативних санітарно-захисних зон, проводить оцінку витрат, пов`язаних з реалізацією заходів щодо їх створення; проводить оцінку та аналіз витрат, пов`язаних з реалізацією запланованих заходів щодо запобігання забрудненню атмосферного повітря; готує інформацію про отримання дозволу для ознайомлення з нею громадськості відповідно до законодавства. Мінприроди та дозвільні центри передають Держсанепідслужбі, її територіальним органам відповідно заяву та документи на отримання дозволу. Держсанепідслужба, її територіальні органи протягом 15 календарних днів з дати надходження документів приймають рішення щодо можливості/неможливості видачі дозволу, яке надсилається Мінприроди та дозвільним центрам відповідно.

Судом встановлено, і відповідачем не спростовано (зокрема, визнано у відповіді на претензію № 130-2-3830/2-21/5353 від 29.08.2018), що ПАТ «ДПЗКУ» звернулося до Департаменту екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації 25.04.2017, тобто через місяць після закінчення дії попереднього дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-24, строк дії якого визначений з 26.02.2012 по 26.03.2017, з заявою про видачу дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Департамент екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації листом №01-20/1365 від 24.05.2017 повернув ПАТ «ДПЗКУ» матеріали на доопрацювання у зв`язку з відсутністю у пакеті поданих документів рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області щодо можливості видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області листом від 03.05.2017 за №01-12/1743 ПАТ «ДПЗКУ» відмовлено у видачі позитивного рішення щодо можливості отримання вказаного дозволу через порушення п. 5.10 ДСП 173-96 «Планування та забудова населених місць», а саме потрапляння житлової забудови в межі нормативної санітарно-захисної зони підприємства.

У подальшому, 21.09.2017 листом № 737 ПАТ «ДПЗКУ» звернулося до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з приводу санітарно-епідеміологічного обстеження для подальшого визначення санітарно-захисної зони в експертних комісіях Держпродспоживслужби України. Відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області № 427-ОД, 27.09.2017 проведено обстеження та видано акт (ф. 315/0).

Повторно документи філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» направлено на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області 17.01.2018 за №370636/14.03- 08 та з урахуванням матеріалів державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 05.01.2018 за № 602-123-20-4/476 щодо скорочення розміру санітарно-захисної зони, видано рішення щодо можливості видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 25.01.2018 № 04-32/933.

У подальшому, Департаментом екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації 30.01.2018 видано ПАТ «ДПЗКУ» дозвіл №-16 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Таким чином, дії відповідача, які виразились у поданні неповного пакету документів, необхідних для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин, призвели до несвоєчасної видачі йому відповідного дозволу.

Твердження відповідача щодо безпідставності відмови у видачі дозволу через наявність у межах санітарно-захисної зони виробничого майданчика ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» об`єктів житлової забудови, оскільки з моменту отримання попереднього дозволу, виданого 26.03.2012, межі санітарно-захисної смуги не змінювались, при цьому дозвіл у 2012 році був виданий відповідачу без зауважень, суд оцінює критично. Так, відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження незаконності дій Департаменту екології та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації (дозвільного органу) під час процедури оформлення дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря чи доказів оскарження таких дій (відмови у видачі дозволу) у судовому порядку.

Таким чином, всупереч положенням Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, філія ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» в період з 27.03.2017 по 31.12.2017 здійснювала викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без оформленого у передбаченому законом порядку дозволу на викиди.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 68, статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 33, статті 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статті 49 Господарського кодексу України підприємці зобов`язані не завдавати шкоди довкіллю, не порушувати права та законні інтереси громадян і їх об`єднань, інших суб`єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави.

Суд зазначає, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до пункту 1.6 роз`яснення президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» № 02-5/744 від 27.07.2001, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (стаття 1166 Цивільного кодексу України).

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Протиправна поведінка відповідача полягає у порушенні вимог статей 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідних дозволів.

Вина відповідача полягає у невжитті заходів до своєчасного отримання дозволів та невжитті заходів, спрямованих на уникнення шкідливого результату, оскільки за відсутності дозволів на викиди експлуатація джерел викидів заборонена.

Отже здійснення підприємством у процесі своєї діяльності викидів в атмосферне повітря без дозвільних документів спричинило державі шкоду (причинно-наслідковий зв`язок), під якою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи немайнового блага.

Таким чином, шкідливий результат протиправної поведінки відповідача - це забруднення атмосферного повітря речовинами, викид яких здійснено без дозволу, чим заподіяно державі збитки у загальному розмірі 3 879 579,79 грн.

Відповідно до частини 3 пункту 7 статті 29, пункту 4 частини 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України одним із джерел формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. До надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать поряд з іншими надходженнями і 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі до сільських бюджетів - 50 відсотків та до обласних бюджетів - 20 відсотків.

За таких обставин, відповідач повинен відшкодувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу.

Відповідну правову позицію у аналогічних справах викладено у постановах Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 920/570/17, від 22.05.2018 у справі №910/15305/18, від 05.07.2018 у справі № 18965/14.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб`єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб) визначений у Методиці розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №639 від 10.12.2008.

Згідно з п. 3.11. Методики (в редакції, чинній на час проведення перевірки) час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Станом на час здійснення розрахунку шкоди була чинною редакція п.3.11 Методики з урахуванням змін внесених згідно з наказом Міністерства екології та природних ресурсів №548 від 28.12.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.01.2017 за №98/29966, набрав законної сили 21.02.2017. Пункт 3.11 Методики у цій редакції передбачає, що час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту вчинення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Оскільки розрахунок збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється на підставі Методики, то у даному випадку підлягає застосуванню Методика в редакції, чинній на час проведення розрахунку, тобто з урахуванням зазначених змін у п.3.11.

Таким чином, розрахунки збитків заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період часу здійснення викидів без наявності спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами відповідає нормам законодавства.

Державною екологічною інспекцією у Сумській області на адресу ПАТ «ДПЗКУ» 13.08.2018 направлено претензію №93/03-11 з пропозицією відшкодувати у добровільному порядку збитки, завдані державі внаслідок викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, до філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» на суму 3 879 579,79 грн.

Водночас ПАТ «ДПЗКУ» наразі вищевказані збитки не відшкодовано, однак 29.08.2018 за №130-2-3830/2-21/5353 до Державної екологічної інспекції у Сумській області надіслано відповідь на претензію, відповідно до якої ПАТ «ДПЗКУ» не вважає збитки обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню.

Судом також встановлено, що посадову особу філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» (головного інженера Кучеренко Ю.В.) 21.11.2017 притягнуто до адміністративної відповідальності, встановленої статтею 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді 136 грн. штрафу, який 29.11.2017 ним сплачено.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом за результатом розгляду справи на підставі досліджених у судових засіданнях доказів встановлено факт здійснення стаціонарними джерелами відповідача викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу на здійснення таких викидів за період з 27.03.2017 по 31.12.2017; факт несвоєчасного звернення відповідача за отриманням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (майже через місяць після закінчення терміну попереднього дозволу) на новий строк; факт спричинення шкоди навколишньому природному середовищу та завдання збитків.

При цьому відсутність вини відповідача у несвоєчасному отриманні дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами останнім належними і допустимими доказами не доведено.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог та про задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати прокуратури по сплаті судового збору суд покладає на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 123, 129, 231-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо- зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ) 3 879 579,79 грн збитків, завданих державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснених філією ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» в період з 27.03.2017 по 31.12.2017 зарахувавши вказані кошти на рахунок (код 24062100, р/р 0002, код ОКПО - 37970593, МФО 837013 в ГУДКСУ у Сумській області) з подальшим перерахуванням 1163873,94 грн (30%) - до спеціального фонду Державного бюджету України; 775915,96 грн (20%) - до спеціального фонду обласного бюджету Сумської обласної ради; 1939789,90 грн (50%) - до спеціального фонду місцевого бюджету Буринської міської ради Сумської області.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо- зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ) на користь прокуратури Сумської області (одержувач - прокуратура Сумської області, , рахунок №2983 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 58193,70 грн витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 28.11.2019.

Суддя В.Л. Котельницька