ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Справа № 918/625/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 24.09.19р. суддею Романюк Ю.Г. об 15:32 год. у м.Рівному, повний текст складено 25.09.19р. у справі №918/625/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального підприємства "Костопількомуненергія"

про стягнення заборгованості в сумі 10 556 грн. 79 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Комунального підприємства "Костопількомуненергія" (далі - відповідач), в якому просить стягнути 10 556 грн. 79 коп. - боргу, у тому числі: 7 438 грн. 45 коп. - пені, 1 475 грн. 64 коп. - три проценти річних, 1 642 грн. 70 коп. - інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором постачання природного газу №8358/1718-БО-28 від 04.09.2017 року.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на несвоєчасне виконання грошових зобов`язань відповідачем, у зв`язку із чим ним нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 7 438,45 грн., 1 475,64 грн. - 3% та інфляційних втрат у розмірі 1 642,70 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24.09.2019 року позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Костопількомуненергія" - задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Костопількомуненергія" (35000, м. Костопіль, вул. Нова, 1, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 3 719 (три тисячі сімсот дев`ятнадцять) грн. 23 коп. пені, 1 475 (одну тисячу чотириста сімдесят п`ять) грн. 10 коп. 3% річних, 1 642 (одну тисячу шістсот сорок дві) грн. 70 коп. інфляційних втрат та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 3 719 (три тисячі сімсот дев`ятнадцять) грн. 22 коп. - відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст. 525, 530, 536, 549, 611, 612, 625, 655, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 231, 232 ГК України, ст.ст. 12,19 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», умови договору постачання природного газу, вказав, що перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат вважає його правильним та обґрунтованим, а відтак вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо пені, суд з посиланням на ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України вказав, що вона підлягає зменшенню до 50 %, а тому до стягнення підлягає пеня у розмірі 3719,23 грн., а в решті слід відмовити.

Не погодившись із винесеним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 24.09.2019 року у справі №918/625/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 3719,22 грн. скасувати. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 3 719,22 грн., у стягненні якої було відмовлено, - задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору розміром 2 881,50 грн. за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.

Так, з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, постанову ВГСУ від 08.04.2015р. у справі №902/1568/14 вказує, що під час зменшення пені судом не було враховано інтереси позивача; не враховано те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором; судом не було з`ясовано чи були заподіяні збитки позивачу неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків, відповідно до ст.ст. 224, 226 ГК України; рішення суду не містить жодного покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача.

Судом не враховано те, що важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.

Суд не надав належної оцінки ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу, що призвело до порушення судами приписів статті 233 ГК України, статей 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу КП "Костопількомуненергія" наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду.

Серед іншого, на підтвердження правомірності зменшення пені посилається на постанови ВГСУ від 16.03.2016р. у справі №906/1599/16, від 23.02.2016р. у справі №903/861/15, від 22.11.2016 року у справі №920/458/16, від 17.05.2017р. у справі №911/3032/16, постановах Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі №905/2953/16, від 25.04.2018р. у справі №9047/2429/16.

Просить рішення господарського суду Рівненської області від 24.09.2019 року у справі №918/625/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 24.09.2019р. у справі №918/625/19 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла до наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04 вересня 2017 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 8358/1718-БО-28, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (далі Договір, а.с. 15-26).

За п. 12.1 Договору, з урахуванням додаткової угоди №2 від 02.04.2018 року до даного договору, цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 1 610 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень - 90; листопад - 240; грудень - 335, а всього за IV кв. 2107 року - 665; січень - 370; лютий - 305; березень - 270, а всього за І кв. 2018 р. - 945.

Відповідно до п.п. 3.7.- 3.9. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. Не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, споживач зобов`язується надати постачальнику підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання - передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору в період з жовтня 2019 року по травень 2018 року позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 6 996 771,33 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 541 564,13 грн., від 30.11.2017 на суму 1 148 248,79 грн., від 31.12.2017 на суму 1 231 492,63 грн., від 31.01.2018 на суму 1 366 478,03 грн., від 28.02.2018 на суму 1 313 626,30 грн., від 31.03.2018 на суму 1 201 309,27 грн., від 30.04.2018 на суму 194 052,18 грн. (а.с. 27-33).

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов`язання з оплати природного газу, поставленого протягом вказаного періоду, виконав несвоєчасно, що стверджується зведеними бухгалтерськими документами (операціями за договором та сальдо по відповідачу, а.с. 35-40).

Згідно з п. 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з додаткової угоди №1 від 11.01.2018 року до даного Договору п. 8.2. Договору викладено у наступній редакції: у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Враховуючи викладене, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 7 438,45 грн., 1 475,64 грн. - 3% та інфляційних втрат у розмірі 1 642,70 грн.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Рівненської області від 24.09.2019 року позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Костопількомуненергія" - задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Костопількомуненергія" (35000, м. Костопіль, вул. Нова, 1, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 3 719 (три тисячі сімсот дев`ятнадцять) грн. 23 коп. пені, 1 475 (одну тисячу чотириста сімдесят п`ять) грн. 10 коп. 3% річних, 1 642 (одну тисячу шістсот сорок дві) грн. 70 коп. інфляційних втрат та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 3 719 (три тисячі сімсот дев`ятнадцять) грн. 22 коп. - відмовлено.

При цьому, АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується із вказаним рішенням лише в частині зменшення пені на 50 %, тобто у відмові в стягненні 3 719,22 грн..

Таким чином, в силу вимог ст. 269 ГПК України судова колегія переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині зменшення пені.

Щодо нарахування пені, суд апеляційної інстанції вказує таке.

За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України ).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач на підставі статті 233 ГК України звернувся до місцевого господарського суду із клопотанням про зменшення штрафних санкцій, у якій просив суд зменшити розмір нарахованої пені на 90%. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався, зокрема, на те, підприємство у 2018 році повністю оплатило суму заборгованості по даному договору; вказав, що у відповідача не було умислу не виконувати своїх зобов`язань, оскільки проводилася щоденна оплата по договору; дане порушення не завдало позивачу збитків і не погіршило його фінансовий стан; підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі, з травня по жовтень 2019 року включно всі працівники підприємства переведені на 4-х денний робочий тиждень, що підтверджується копією наказу №84 від 01.03.2019 року «Про запровадження неповного робочого часу на підприємстві» та копіями банківських виписок рахунків станом на 17.09.2019 року.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи на 50% розмір пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, судом враховується, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, крім пені, 3% річних та інфляційні втрати.

Доводи скаржника про те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у позивача збитків, які б були спричинені простроченням саме відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції врахував, також, майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки саме на 50%, а не на 90%, як просив відповідач, що, в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотнє.

Таким чином, суд першої інстанцій, у вирішенні питання про зменшення нарахованої до стягнення суми пені, врахував, що борг по договору відповідачем повністю сплачений, перевірив доводи сторін щодо їх фінансового стану, врахував їх майнові інтереси, а також те, що газ за вказаним договором передавався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Доводи скаржника на те, що місцевим господарським судом у розгляді справи порушені приписи статті 233 ГК України, статей 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України не знайшли свого підтвердження у розгляді апеляційної скарги останнього.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 24.09.2019р. у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 24.09.2019р. у справі №918/625/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 24.09.2019р. у справі № 918/625/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу №918/625/19 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "02" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.