ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 907/553/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства "Укртрансгаз" - Болдін В.В. - адвокат (довіреність від 19.05.2019 №1-864, свідоцтво ІФ №001198),

відповідача - публічного акціонерного товариства "Закарпатгаз" (змінено найменування на акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз") - Богдан С.В. - адвокат (довіреність від 17.07.2019, №007Др-83-07-19, свідоцтво ЖТ № 000927 ),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення господарського суду Закарпатської області від 27.03.2019 (суддя Ушак І.Г.)

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 (колегія суддів: Хабіб М.І. (головуючий), Матущак О.І., Якімець Г.Г.)

зі справи № 907/553/18

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз")

до публічного акціонерного товариства "Закарпатгаз" (змінено найменування на акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз", далі - АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз"),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Комісія),

про визнання договору укладеним.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

АТ "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" про визнання договору транспортування природного газу від 01.08.2018 № 04DZK3254-18 укладеним в редакції АТ «Укртрансгаз», що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2497.

Позовні вимоги, з посиланням на положення частин третьої, четвертої статті 179, статей 181, 184, частин першої та другої статті 187 Господарського кодексу України (далі - ГК України) обґрунтовані тим, що укладення договору про транспортування природного газу в редакції типового договору, затвердженого Регулятором є обов`язковим для учасників ринку природного газу в силу закону, а зміни, запропоновані відповідачем до умов пункту 9.3 проекту договору, не відповідають положенням постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 "Про затвердження типового договору транспортування природного газу".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 27.03.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким погодився й апеляційний господарський суд, виходив, зокрема, з того, що типова форма договору транспортування природного газу, яка затверджена постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 містить у собі посилання на недіючий нормативно-правовий акт - постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", що виключає можливість її врахування при виконанні договірних зобов`язань сторонами договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

АТ "Укртрансгаз" посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, подало касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги позивач посилався на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки, відмовивши у задоволенні позову, суди фактично погодились з тим, що договір є укладеним на умовах протоколу розбіжностей, запропонованих відповідачем, з викладенням умов пункту 9.3 договору відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2012 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Постанова від 04.03.2012 № 256), якою врегульовані інші правовідносини та встановлений механізм фінансування видатків місцевих бюджетів, відмінний від механізму, який визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Постанова КМУ від 11.01.2005 № 20), що також є порушенням постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497, якою затверджено типову форму запропоновано договору.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що Постанова КМУ від 11.01.2005 № 20 втратила чинність, не мали підстав для повної відмови в задоволенні позовних вимог та повинні були задовольнити такі вимоги шляхом визнання договору укладеним без положень договору, які передбачали застосування Постанови КМУ від 11.01.2005 № 20.

Укладення спірного договору є обов`язковим в силу вказівки закону, тому судами допущено порушення приписів законів України "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про ринок природного газу", статей 179, 184 ГК України, статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи, без їх належної правової оцінки, що є порушенням приписів статей 7, 73, 86, 91, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Доводи інших учасників справи

АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Від Комісії відзив на касаційну скаргу не надходив.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх судових інстанцій встановлено, що:

- АТ "Укртрансгаз" (Оператор) надіслало на адресу АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" (Замовник) договір транспортування природного газу від 01.08.2018 № 04DZK3254-18 у двох примірниках, один з яких підписаний позивачем;

- запропонований позивачем проект договору відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, що затверджена постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497, у зв`язку з чим договір підписаний відповідачем, але з протоколом розбіжностей до пункту 9.3 договору, оскільки цим пунктом передбачалось регулювання питання "оплати вартості щодобових небалансів Оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з Державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам" відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (затвердженого постановою КМУ від 11.01.2005 № 20), який втратив чинність відповідно до постанови КМУ від 08.11.2017 № 951;

- відповідачем запропоновано свою редакцію договору, в якій порядок розрахунків пропонувалося визначити відповідно до чинної постанови КМУ № 256;

- позивач не погодився із запропонованою у протоколі розбіжностей редакцією пункту 9.3 договору, оскільки, на його думку, таким змістом фактично змінюється предмет регулювання відносин між сторонами договору транспортування, зокрема, в частині строків та процедури здійснення оплати вартості небалансів, допущених оператором газорозподільної системи, що, в свою чергу, призводить до зміни змісту та істотних умов договору транспортування природного газу, що й стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання укладеним договору на запропонованих ним (позивачем) умовах.

4. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

ЦК України:

стаття 6:

- сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства (частина перша);

- сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга);

- сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя);

стаття 11:

- підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина друга);

стаття 626:

- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків;

стаття 627:

- сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості;

стаття 628:

- зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша).

ГК України:

стаття 179:

- майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (частина перша);

- Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори (частина друга);

- укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частина третя);

- при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту (частина четверта);

- господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина сьома);

стаття 180:

- зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (частина перша);

- господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина друга);

стаття 181:

- господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша);

- проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (частина друга);

- сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (частина третя);

- за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (частина четверта);

- сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (частина п`ята);

- у разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо) (частина шоста);

- якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими (частина сьома);

- у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (частина восьма);

частина перша статті 187:

- спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Закон України "Про ринок природного газу":

частини перша, друга статті 32:

- транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

ГПК України (в редакції, чинній станом на час розгляду справи судами попередніх інстанцій):

стаття 13:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша);

стаття 73:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша);

стаття 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша);

стаття 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина перша);

стаття 77:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

- предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

стаття 78:

- достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи;

стаття 79:

- достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування;

- питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання;

стаття 86:

- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності;

- суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ГПК України (в редакції, чинній станом на час касаційного перегляду):

стаття 308:

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої);

стаття 309:

- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша).

5. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога про визнання укладеним договору про транспортування природного газу від 01.08.2018 № 04DZK3254-18, в редакції запропонованій позивачем.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що запропонований позивачем проект договору відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, що затверджена постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497. Договір підписаний відповідачем, але з протоколом розбіжностей до пункту 9.3 проекту договору, яким, у запропонованій позивачем редакції, порядок розрахунків та оплати щодобових негативних небалансів визначався на підставі Постанови КМУ від 11.01.2005 № 20, що втратила чинність, а тому відповідачем запропоновано свою редакцію, в якій порядок розрахунків пропонувалося визначити відповідно до чинної постанови КМУ № 256.

Позивач не погодився із запропонованою у протоколі розбіжностей редакцією пункту 9.3 договору, оскільки, на його думку, таким змістом фактично змінюється предмет регулювання відносин між сторонами договору транспортування, зокрема, в частині строків та процедури здійснення оплати вартості небалансів, допущених оператором газорозподільної системи, що, в свою чергу, приводить до зміни змісту та істотних умов договору транспортування природного газу, тому просив суд визнати укладеним договір на запропонованих ним умовах.

Згідно з переліком постанов Кабінету Міністрів України, які втратили чинність, що затверджений постановою КМУ від 08.11.2017 № 951, постанова КМУ від 11.01.2005 № 20 визнана такою, що втратила чинність (з 01.01.2018 втратив чинність Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який був затверджений постановою КМУ від 11.01.2005 № 20). Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов`язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню.

За таких обставин та, враховуючи наведені законодавчі приписи, відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на те, що умови договору, зокрема пункт 9.3 проекту договору, наданого позивачем, не можуть регулюватися нечинною Постановою КМУ від 11.01.2005 № 20.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного суду від 11.10.2019 у справі № 902/575/18.

Доводи АТ "Укртрансгаз", викладені у касаційній скарзі про те, що відмовивши у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій фактично визнали договір укладеним на умовах, запропонованих відповідачем у протоколі розбіжностей та застосували положення постанови КМУ від 04.03.2002 № 256, відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду, суперечать висновкам місцевого та апеляційного судів і спростовуються змістом ухвалених ними судових рішень.

Доводи АТ "Укртрансгаз" щодо відсутності підстав для повної відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним у редакції позивача, з огляду на те, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що постанова КМУ від 11.01.2005 № 20 втратила чинність, повинні були визнати договір укладеним без тих положень договору, які передбачали застосування постанови КМУ від 11.01.2005 № 20, та, відповідно, прийняти рішення про часткове задоволення позовних вимог, Касаційний господарський суд відхиляє як безпідставні, з огляду на таке.

Так, відповідно до приписів статті 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, повинна передати такі розбіжності до суду.

Отже, предметом судового спору в такому випадку можуть бути саме розбіжності у договорі, а не сам договір.

Водночас, як встановленому судами попередніх інстанцій, окрім пункту 9.3 договору, в іншій частині запропонованого позивачем проекту договору між сторонами відсутній юридичний спір, що, в свою чергу, згідно з частиною другою статті 124 Конституції України та приписами статті 4 ГПК України виключає необхідність задоволення даного позову в частині, яка не оспорюється.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом зазначення умов договору, які не є спірними, оскільки, згідно з матеріалами справи спір у даній справі стосується саме пункту 9.3 договору, а не договору в цілому (що не заперечується і сторонами спору). Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного суду від 11.10.2019 у справі № 902/575/18.

Враховуючи викладене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про те, що постанова апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду прийняті судами у відповідності до фактичних обставин справи, вимог матеріального права та процесуального права? і підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував наведених висновків попередніх судових інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.

За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

Понесені АТ "Укртрансгаз" у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Закарпатської області від 27.03.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 зі справи № 907/553/18 залишити без змін, а касаційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов