ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/773/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Укртрансгаз",

Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021

до відповідача: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи

"Івано-Франківськ газ",

вул. Ленкавського, буд.20, м. Івано-Франківськ, 76010

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Національна комісія, що здійснює державне регулювання

у сферах енергетики та комунальних послуг,

вул. Смоленська, 19, м. Київ, 03057

про визнання укладеним договору про транспортування природного газу в редакції позивача

за участю:

від позивача: Болдін В.В. - адвокат, (довіреність №1-864 від 29.05.2019)

від відповідача: Данилюк Г. Й. - адвокат, (довіреність №007Др-114-0519 від 29.05.2019)

від третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, представник не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськ газ" про визнання укладеним договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 року в редакції позивача, що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2497.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2019 року рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2018 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено суддю Фрич М.М.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.08.2019 року прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 08.10.2019 року. В судовому засіданні 08.10.2019 року відкладено підготовче засідання на 17.10.2019 року.

В судовому засіданні 17.10.2019 року відкладено підготовче засідання на 29.10.2019 року. В судовому засіданні 29.10.2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 19.11.2019 року.

В судовому засіданні 19.11.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечив.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надіслав на адресу відповідача договір на транспортування природного газу № від 01.08.2018 у двох примірниках, один з яких підписаний позивачем. Договір складений у відповідності до типової форми договору транспортування природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497. Відповідач підписав договір з протоколом розбіжностей до нього та запропонував викласти п.9.3 в наступній редакції: "у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до п`яти робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

АТ "Укртрансгаз" вважає, що така редакція п.9.3. договору є порушенням норм чинного законодавства, а саме постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497, якою затверджено типову форму договору транспортування природного газу та просить викласти пункт 9.3. договору в наступній редакції:"п.9.3. У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

АТ "Укртрансгаз" вважає, що запропонована відповідачем редакція п.9.3 договору транспортування природного газу змінює істотні умови та зміст типового договору, що суперечить положенням пункту 4 абзацу 4 статті 179 Господарського процесуального кодексу України, оскільки Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, визначено порядок перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам з застосуванням наведеної процедури.

Позивач вважає, що відповідач змінюючи п.9.3. договору фактично змінює предмет регулювання відносин між сторонами договору транспортування, зокрема, а частині строків та процедури здійснення оплати вартості небалансів допущених оператором газорозподільної системи, що в свою чергу, приводить до зміни змісту та істотних умов договору транспортування природного газу.

У своїх вимогах позивач посилається на ст. 11, 627 Цивільного кодексу України, ст. 181, 187 Господарського кодексу України.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив, про що вказав у відзиві на позовну заяву (вх.№17146/19 від 08.10.2019). Свої заперечення відповідач обґрунтовує таким:

1) наявність діючого договору на транспортування природного газу від 17.12.2015 року №, укладеного між сторонами, яким урегульовано умови господарських відносин;

2) неузгодженість п.9.3. спірного договору № про транспортування природного газу від 01.08.2018 року, викладеного в редакції позивача з вимогами чинного законодавства, скільки порядок і строки розрахунків в частині оплати вартості за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2005 №20, що мало вступити в законну силу з 01.08.2018 року, однак вказана постанова №20 втратила чинність, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 08.11.2017 №951;

3) невідповідність п.9.3. спірного договору № про транспортування природного газу від 01.08.2018, в редакції позивача, типовій формі договору на транспортування природного газу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

У серпні 2018 року Акціонерним товариством "Укртрансгаз" на адресу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" надіслано договір транспортування природного газу № від 01.08.2018 у двох примірниках, один з яких підписаний АТ "Укртрансгаз".

17 серпня 2018 року на адресу позивача надійшов лист відповідача №IF032-ЛВ-7961-0818 від 08.08.2018, разом з підписаним відповідачем договором та протоколом розбіжностей до нього.

В протоколі розбіжностей відповідачем викладено пункт 9.3 договору в наступній редакції: "у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця) Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до п`яти робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

Відповідно до пояснень сторін, які містяться в матеріалах справи - фактично має місце спір щодо умови договору про транспортування природного газу, а саме пункту 9.3. розділу ІХ "Визначення вартості щодобових небалансів та порядок розрахунків за них".

Виходячи з матеріалів справи, враховуючи подані сторонами письмові пояснення та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

По-перше.

Відповідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. ст. 6, 627 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Порядок укладення господарського договору врегульовано ст.181 Господарського кодексу України, за змістом якої, у разі наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

В спірному випадку, позивач звернувся до суду з вимогою визнати укладеним договір і на основну підставу своїх вимог посилається на протокол розбіжностей щодо п. 9.3. договору.

Така позиція позивача не може вважатися обґрунтованою, оскільки в силу ст. 181 Господарського кодексу України, позивач мав би передати у встановлений строк до суду саме неврегульовані розбіжності.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що предметом судового спору в такому випадку можуть бути саме розбіжності у договорі, а не сам договір.

Позивач в спірному випадку таких дій з передачі до суду розбіжностей не вчинив, а відтак є всі підстав вважати, що пропозиції відповідача, викладені в протоколі розбіжностей є прийнятими, проте відповідно до вимог ст.181 Господарського кодексу України договір є таким, що не відбувся, оскільки п.9.3. є істотною умовою для даного виду договорів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.10.2019 року у справі №902/575/18 та від 16.10.2019 року у справі №903/654/18.

По-друге.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Відповідно до ст.180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В спірному випадку судом встановлено наявність між сторонами діючого договору на транспортування природного газу від 17.12.2015 року №, що в судовому засіданні також підтверджено представниками сторін.

Умовами спірного договору питання щодо чинності попереднього договору від 17.12.2015 року № - не врегульовано.

Чинним законодавством не передбачено існування одночасно двох договорів, які за змістом спрямовані на встановлення, зміну або припинення одних і тих самих господарських зобов`язань, тому вимога позивача є такою, що не відповідає нормам діючого законодавства.

За наведених обставин, враховуючи наявність між сторонами діючого договору - підстави для укладення нового договору відсутні.

По-третє.

В спірному випадку, запропонована позивачем редакція п.9.3. договору, який позивач просить визнати укладеним не відповідає Типовій формі договору на транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2497 із змінами внесеними згідно з постановою НКРЕКП №1598 від 04.12.2018 року.

Пунктом 17.3 Типової форми договору на транспортування природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2497 передбачено, що у разі внесення та затвердження Регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу Сторони зобов`язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього Договору.

Разом з тим, запропонована позивачем редакція спірного пункту 9.3 договору від 01.08.2018 містить посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 щодо обов`язку відповідача здійснювати оплату небалансів у строки та за процедурою, що передбачено нормативним актом, який на момент виникнення спірних правовідносин втратив свою чинність та не підлягав застосуванню.

При цьому, слід вказати, що відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2017 № 951, постанова КМУ від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" визнана такою, що втратила чинність (постанова від 08.11.2017 № 951 набрала чинності з 01.01.2018).

Отже, з 01.01.2018 Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, втратив чинність.

Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов`язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню.

Таким чином, п.9.3. договору в редакції позивача не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 6, 626, 627, 638 Цивільного кодексу України, ст. 173, 179, 180, 181 Господарського кодексу України, ст. 73, 74, 77, 86, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити позивачу Акціонерному товариству "Укртрансгаз" /01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1/ в задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськ газ" /вул. Ленкавського, буд.20, м. Івано-Франківськ, 76010/ за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання укладеним договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Західним апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.11.2019

Суддя Фрич М. М.