ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. Справа№ 910/12512/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2019

у справі № 910/12512/19 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра»

до Товариства з додатковою відповідальністю «ЖИВА НИВА»

про стягнення 143 071,23 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «ЖИВА НИВА» про стягнення 143 071, 23 грн заборгованості за договором про участь у витратах на утримання території котеджного комплексу «Італійський квартал» від 17.11.2016 №81.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі № 910/12512/19 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра» до Товариства з додатковою відповідальністю «ЖИВА НИВА» про стягнення 143 071,23 грн заборгованості з доданими до неї документами передано за підсудністю до Господарського суду Житомирської області.

Приймаючи процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, підлягає розгляду господарським судом за місцезнаходженням відповідача, оскільки останній знаходиться за адресою: 13413, Житомирська область, Андрушівський район, село Стара Котельня, вулиця Андрушівська, будинок 9.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України щодо виключної підсудності справ, що виникають стосовно об'єктів нерухомого майна, невідповідністю висновків суду обставинам справи та їх помилковістю, оскільки за твердженням позивача судом невірно встановлено та не враховано, що місцем виконання грошового зобов'язання у відповідності до ст. 532 Цивільного кодексу України є місцезнаходження позивача, у даному випадку вул. Редчинська, 2-А, м. Київ. Водночас, апелянт наголосив на тому, що судом було невірно встановлено зміст та характер спірних відносин з огляду на те, що договір був укладений у зв'язку з використанням відповідачем території котеджного комплексу, а земельна ділянка, на якій розташований комплекс використовується відповідачем для проходу та проїзду до належного йому майна; судом не враховано, що відповідач є власником індивідуального житлового будинку за адресою: пров. Луківський, 12 у м. Києві, розташованого на земельній ділянці, якою останній користується на підставі відповідного договору оренди, а за умовами договору про участь у витратах на утримання території він має зобов'язання по сплаті позивачеві компенсації орендної плати за земельну ділянку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі №910/12512/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра», справу призначено до розгляду на 20.11.2019, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЖИВА НИВА» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати, а справу направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про день, місце та розгляду даної справи був належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд справи без його участі.

20.11.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника скаржника, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра» (в тексті договору - Управляюча організація) та Товариством з додатковою відповідальністю «ЖИВА НИВА» (в тексті договору - Власник) укладено договір про участь у витратах на утримання території котеджного комплексу «Італійський квартал» від 17.11.2016 №81, предметом якого, згідно з п.2.1. є зобов'язання Власника брати участь у витратах на утримання території котеджного комплексу та оплачувати Управляючій організації отримані послуги на умовах, визначених договором, а Управляюча організація зобов'язується своєчасно виконувати роботи та надавати послуги по обслуговуванню котеджного комплексу та забезпеченню котеджу комунальними послугами на умовах, що передбачені цим договором.

Таким чином, правовідносини, що склались між сторонами у справі за своєю правовою природою є договором надання послуг, за яким, у відповідності до ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням Товариства з додатковою відповідальністю «ЖИВА НИВА» є адреса: 13413, Житомирська область, Андрушівський район, село Стара Котельня, вулиця Андрушівська, будинок 9.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України унормовано, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про правильність дій суду першої інстанції по визначенню підсудності даної справи Господарському суду Житомирської області, за місцезнаходженням відповідача.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що місцем виконання грошового зобов'язання за договором є місцезнаходження позивача, а саме, вул. Редчинська, 2-А, м. Київ, проте цієї обставини суд першої інстанції належним чином не дослідив, і як наслідок, не врахував приписів ч. 5 ст. 29 ГПК України, згідно з якою позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем їх виконання цих договорів.

Надавши оцінку розділу 5 («Вартість послуг за договором та порядок розрахунків») договору про участь у витратах на утримання території котеджного комплексу «Італійський квартал» від 17.11.2016 №81, колегією суддів встановлено, що умови даного договору не містять умови щодо виконання Власником розрахунків за отримані послуги саме за місцем знаходження Управляючої організації, а тому посилання апелянта на наявне у нього право вибору підсудності є необґрунтованими.

Також є безпідставними посилання скаржника на неврахування судом при вирішенні питання про підсудність спору частини 3 ст. 30 ГПК України з огляду на ту обставину, що спір не стосується нерухомого майна, а лише участі Власника у витратах на його утримання шляхом оплати послуг на рахунок Управляючої організації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо передачі за підсудністю до Господарського суду Житомирської області позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра» до Товариства з додатковою відповідальністю «ЖИВА НИВА» про стягнення заборгованості у зв'язку з пред'явленням такої до відповідача, місцезнаходженням якого є Житомирська область.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/12512/19 прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра» - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська Рив'єра» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі № 910/12512/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/12512/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12512/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 25.11.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська