ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2641/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від ОСОБА_1 : Кузьменко Юлія Ігорівна, ордер ДП №2447/020 від 13.11.2019 р., адвокат;

від ТОВ "Таймонс": Присяжнюк Людмила Петрівна, довіреність №150 від 15.11.2019 р., адвокат;

від ОСОБА_2 : Ліфлянчик Станіслав Ігорович, довіреність №192 від 18.02.2019 р., адвокат;

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 року у справі № 904/2641/19 (суддя Євстигнеєва Н.М.)

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до відповідача-1 Приватного підприємства "Кримстройдизайн", м. Дніпро

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Таймонс", м. Дніпро

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 , м. Дніпро

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яна Володимирівна, м. Дніпро

про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 року у справі № 904/2641/19 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на будівлю комерційно-побутового призначення літ.А-2, площею 1195,1 кв.м., що розташована за адресою: адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та заборони вчиняти певні дії відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заява про забезпечення позову та викладена позивачем аргументація не відповідають вимогам ст.ст.74, 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові Об`єднаної Плати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, оскільки позовна заява містить немайнові вимоги, рішення про задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

Суд зазначив, що у якості доказів задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову позивач надає Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.08.2019 року. Згідно цієї довідки власником спірного майна є Товариство з обмеженою відповідальністю "Таймонс". Доказів на підтвердження того, що спірне майно станом на час розгляду справи є об`єктом купівлі-продажу, міни тощо позивачем не надано.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на порушення господарським судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, скаржник вказує, що:

- заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що на сьогоднішній день ТОВ "Таймонс" є власником нерухомого майна та не обмежений у праві вчинення дій, направлених на відчуження нерухомого майна, отже має можливість в будь-який момент реалізувати спірне нерухоме майно;

- вказані можливості ТОВ "Таймонс" у випадку задоволення позову можуть істотно ускладнити та зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів позивача, який буде змушений застосовувати додаткові засоби захисту свої прав, що також потребуватиме значних витрат часу та коштів;

- враховуючи обставини справи, а також той факт, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за ТОВ "Таймонс", заявник вважає розумним, обґрунтованим і адекватним заходом забезпечення позову у даній справі накладення арешту на спірне майно, а також заборону на його відчуження;

- обрані позивачем заходи забезпечення позову є розумними, обґрунтованими і адекватними та жодним чином не вплинуть на інтереси інших учасників справи та третіх осіб;

- оскільки фактично предметом спору є нерухоме майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, то доцільною є і заборона вчиняти відносно спірного нерухомого майна і будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав (права власності) на дане нерухоме майно;

- запропоновані заходи до забезпечення позову не матимуть наслідком повне або часткове припинення господарської діяльності відповідача, оскільки не перешкоджають господарській діяльності юридичної особи, натомість не вжиття таких заходів призведе до втрати майна.

Апелянт також вказує, що:

- вирішуючи питання забезпечення позову, суд фактично надав оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 та зазначив про начебто їх безпідставність. Однак, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову;

- в судовому засіданні 10.09.2019 року представник ТОВ "Таймонс" підтвердив намір підприємства реалізувати нерухоме майно, що підтверджується звукозаписом судового засідання, також наголошував, що накладення арешту позбавить ТОВ "Таймонс" можливості передати об`єкт в іпотеку для отримання кредитних коштів;

- зазначені вище обставини підтверджують потенційну можливість утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану позивачем ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ "Таймонс" зазначає на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, відсутність підстав для забезпечення позову. Спростовує доводи апелянта та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції від 10.09.2019 року у даній справі залишити без змін.

Інші сторони по справі відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача-1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яни Володимирівни у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Додатково Центральний апеляційний господарський суд повідомив сторін про розгляд справи телефонограмами від 13.11.2019 року.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду становить один місяць та спливає 18.11.2019 року. Підстав для відкладення розгляду справи не має.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі комерційно-побутового призначення літ.А-2, площею 1195,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та скасування державної реєстрації.

Вимоги обґрунтовані незаконними діями Приватного підприємства "Кримстройдизайн", учасником якого є позивач, по відчуженню спірного майна, незаконністю прийнятого рішення зборів власників відповідача-1, яке оформлено рішенням №22/12/18 від 22.12.2018 року, недійсністю згідно ч.ч. 1-3 ст.203 Цивільного кодексу України укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 28.12.2018 року.

Позивач подав заяву про забезпечення позову, якою просив суд:

- накласти арешт на нерухоме майно, а саме на будівлю комерційно-побутового призначення літ.А-2, площею 1195,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме суб`єктам державної реєстрації прав, в тому числі, але не обмежуючись: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів нерухомого майна, щодо нерухомого майна, а саме: на будівлю комерційно-побутового призначення літ.А-2, площею 1195,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на сьогоднішній день ТОВ "Таймонс" є власником нерухомого майна та не обмежений у праві вчинення дій направлених на відчуження цього майна. Тобто, ТОВ "Таймонс" має можливість в будь-який момент реалізувати спірне нерухоме майно, що у випадку задоволення позову істотно ускладнить та зробить неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів позивача, який буде змушений застосовувати додаткові засоби захисту свої прав, що також потребуватиме значних витрат часу та коштів.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції не врахував наступне:

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України:

- господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (стаття 136);

- позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (частина перша статті 137). Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Оскільки у даному спорі позивач звернувся з вимогами, які у разі їх задоволення судом, не вимагатимуть подальшого примусового виконання рішення суду, то у суду першої інстанції не було необхідності досліджувати таку підставу забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, в якій також зазначено, що в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Враховуючи обставини справи, а також той факт, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за ТОВ "Таймонс", колегія суддів вважає розумним, обґрунтованим і адекватним заходом забезпечення позову у даній справі накладення арешту на спірне майно, а також заборону на його відчуження, що жодним чином не вплине на інтереси інших учасників справи та третіх осіб, господарську діяльність відповідача-2.

При цьому, вимоги щодо вжиття заходів забезпечення позову є повністю адекватними, оскільки права позивача, про захист яких він просить суд, співвідносяться з майновими наслідками заборони відповідачу та третім особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна.

Оскільки фактично предметом спору є нерухоме майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, то доцільною є і заборона вчиняти відносно спірного нерухомого майна і будь-які дії, пов`язані з його державною реєстрацією.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що підстави для забезпечення позову наявні.

Керуючись ст. ст. 269, 271, 277, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 року у справі № 904/2641/19 скасувати.

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на будівлю комерційно-побутового призначення літ.А-2, площею 1195,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме суб`єктам державної реєстрації прав, в тому числі, але не обмежуючись виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів нерухомого майна, щодо нерухомого майна, а саме: на будівлю комерційно-побутового призначення літ.А-2, площею 195,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко

Повний текст складено 25.11.2019 року.