ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

02.10.2019 р. м. Ужгород Справа № 907/23/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк", м. Київ

до відповідача Фізичної особи - підприємця Товт Єлизавети Павлівни, м. Виноградів

про стягнення 356 693 грн. 84 коп., в тому числі 119 999 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 231 133 грн. 87 коп. заборгованості по відсотках, 26 грн. 95 коп. пені, 533 грн. 10 коп. трьох процентів річних та 5 000 грн. штрафу,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Сінкіна Е.В.

представники:

Позивача - Олійник А.О., адвокат, довіреність б/н від 17.01.2019 року

Відповідача - Дидинська Н.М., адвокат, ордер серія ЗР № 41315 від 16.04.2018 року

СУТЬ СПОРУ: Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк", м. Київ заявлено позов до відповідача Фізичної особи - підприємця Товт Єлизавети Павлівни, м. Виноградів про стягнення 356 693 грн. 84 коп., в тому числі 119 999 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 231 133 грн. 87 коп. заборгованості по відсотках, 26 грн. 95 коп. пені, 533 грн. 10 коп. трьох процентів річних та 5 000 грн. штрафу.

Представник позивача просить суд задоволити позов повністю, обґрунтовуючи позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору № 0 від 22.01.2008 року (із змінами до нього) в частині повного та своєчасного повернення наданих у кредит грошових коштів в розмірі 119 999 грн. 92 коп., 231 133 грн. 87 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму 26 грн. 95 коп. пені, 533 грн. 10 коп. трьох процентів річних та 5 000 грн. штрафу.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, при цьому, подав суду заяву б/н від 17.04.2018 року про застосування строків позовної давності, яким просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропущенням строку позовної давності. Посилається на те, що позивач звернувшись з даним позовом до суду пропустив строк позовної давності, оскільки умовами договору сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 22.01.2015 року, так і строки виконання зобов`язань із щомісячним погашенням платежів. Наголошує на тому, що поряд з встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. На думку представника відповідача, строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Вказує на те, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Позивач подав суду заперечення № 02.3-2304 від 23.04.2018 року проти заяви про застосування строків позовної давності. Стверджує про те, що пунктом 1.2.2. Кредитного договору, встановлено, що Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 22 січня 2015 року, якщо тільки не застосується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п. п. 2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4. цього Договору. Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на рахунок Банку. Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені у цьому Договорі цілі та здійснювати повернення отриманого кредиту, сплату нарахованих процентів, комісій та інших платежів в порядку та строки, встановлені Договором. Пунктом 4.2. Кредитного договору, встановлено, що Позичальник зобов`язується належним чином виконувати інші зобов`язання за Договором. А тому, позивач вважає, що кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитним договором № 0 є 22 січня 2015 року.

Зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в роки. Позичальник, відповідно до умов кредитного договору мав виконати зобов`язання в повному обсязі до 22 січня 2015 року. Отже, на думку позивача, останнім днем строку в межах якого АТ "Дельта Банк" має законне право, відповідно до законодавства України, звернутися до суду з вимогою про захист свого законного права було 22 січня 2018 року. При цьому, АТ "Дельта Банк" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Товт Єлизавети Павлівни про стягнення заборгованості в межах строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, а саме, 18 січня 2018 року.

Щодо посилань представника відповідача на те, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань "внесення щомісячних платежів", що входить до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору та те, що строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку, Банк не погоджується з зазначеним твердженням представника відповідача.

Зазначає, що в Додатку № 1 до Кредитного договору № 0 від 22.01.2008 року, на який посилається представник відповідача, визначено лише залишок максимальної заборгованості за кредитом. В даному додатку не визначено строк "внесення щомісячних платежів", а відображено, як має зменшуватися тіло кредиту. В таблиці навіть не визначені відсотки, які Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця відповідно до умов кредитного договору.

Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, вважає, що системний аналіз норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Представник відповідача подала суду заяву б/н від 24.04.2018 року про застосування строків позовної давності. В обґрунтування даної заяви посилається на те, що 22.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ФОП Товт Єлизаветою Павлівною укладено Кредитний договір № 0, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у тимчасове користування в національній валюті в сумі 180 000 грн. строком до 22 січня 2015 року. Згідно до п. 1.2.2. Кредитного договору, встановлено, що Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 22 січня 2015 року, якщо тільки не застосується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу цього Договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4 цього Договору.

Згідно до Додатку № 1 до Кредитного договору № 0 від 22 січня 2008 року встановлено графік погашення кредиту, який є невід`ємною частиною до договору, і згідно якого встановлено щомісячне здійснення платежів шляхом погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Згідно Графіку перший платіж здійснюється 11 лютого 2008 року, а останній щомісячний платіж завершується 10 грудня 2014 року.

Вказує на те, що в 2011 році відповідач припинила виконувати кредитні зобов`язання. 3 2011 року і до часу закінчення строку дії кредитного договору до 22 січня 2015 року відповідачем не було виплачено жодних коштів, що не заперечує і позивач. Так як строк позовної давності - це строк коли особа взнала, що її право порушено, то строк позовної давності повинен відраховуватись не з часу закінчення кредитного договору як трактує позивач, а з часу, коли позивачу стало відомо, що його право порушено, тобто вже починаючи з 2011 року Банку було відомо, що відповідач припинила виконувати умови договору, не платила щомісячні платежі по тілу кредиту та відсотках, які згідно графіку є невід`ємною частиною до Кредитного договору, а тому звернення до суду 17 січня 2018 року є підтвердженням того, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду щодо тіла кредиту та відсотків за кредитом та інших нарахувань.

Наголошує на тому, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зазначає, що оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, пені, штрафу, яка встановлена з річним строком у відповідності до ст. 258 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, враховуючи пропущений позивачем строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 26.04.2018 року провадження у справі № 907/23/18 було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц, оскільки правовідносини у справі № 907/23/18 є подібними із правовідносинами, що виникли у справі № 444/9519/12-ц.

Позивач письмовими поясненнями № 02.3-2323 від 26.04.2018 року щодо заяви про застосування строків позовної давності заперечив щодо такої. Вказує на те, що пунктом 1.2.2. Кредитного договору, встановлено, що Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 22 січня 2015 року. При цьому, моментом (днем) повернення кредиту (траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту (траншу), процентів та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Наголошує на тому, що з умов договору випливає, що відповідач зобов`язався повернути кредит та погасити заборгованість за кредитом до 22.01.2015 року, а додатком № 1 до договору встановлено Графік погашення кредиту, яким не конкретизовано порядок сплати платежів, а лише визначено залишок максимальної заборгованості за кредитом. Одночасно зазначає, що позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області 18.01.2018 року з позовом про стягнення простроченої заборгованості за кредитом в межах строків позовної давності, встановлених ст. 257 ЦК України, оскільки останнім днем строку в межах якого позивач має законне право звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, є 22.01.2018 року. Враховуючи те, що позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою та вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором з врахуванням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку для звернення до суду за захистом свого права, вважає, що даний позов піддягає задоволенню.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення учасників спору,

суд Встановив:

22.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк" (Банком) та Фізичною особою - підприємцем Товт Єлизаветою Павлівною (Позичальником, відповідачем у справі) було укладено кредитний договір № 0 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у національній валюті України в сумі 180 000 грн. в порядку і на умовах, визначених Договором, з терміном кредитування 22.01.2008 року, строком надання кредиту з 22.01.2008 року по 22.01.2015 року.

Пунктом 1.2.2. договору сторони погодили, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 22.01.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі Додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4. Договору. Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений згідно договору рахунок банку.

Пунктом 1.3. договору сторони передбачили, що плата за кредит (під терміном "плата за кредит" в договорі розуміються як проценти, так і комісія): - за користування кредитними коштами з 22.01.2008 року по 22.04.2008 року процента ставка встановлюється у розмірі 15% річних; - за користування кредитними коштами 22.04.2008 року процента ставка встановлюється у розмірі 17% річних, якщо інша процента ставка не буде встановлена у відповідності до умов договору та/або додаткових угод до договору; - за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлюється у розмірі 30% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором. Нарахування та облік таких процентів банк здійснює відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства України, зокрема, нормативних актів НБУ.

Нараховування процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом "факт/360" відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами пп. 1.3.2, 1.3.3., 9.2. договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність Банку відповідно до умов Договору, якщо інша база нарахування процентів не передбачена умовами п. 1.3.2. та/або пп. 1.3.3., 9.2. договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем. (підпункт 1.3.4. пункту 1.3. Договору).

Згідно підпункту 1.3.5. пункту 1.3. Договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти у строк - з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти за користування кредитом. При цьому, остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту. При цьому, якщо останній день строку сплати процентів або дата остаточного повного повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку останнім днем строку сплати процентів вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем.

Позичальник сплачує банку комісію у розмірі 1,5% від суми перерахованих на поточний рахунок кредитних коштів. Комісія нараховується у гривні і сплачується в день перерахування кредитних коштів позичальнику. Позичальник сплачує Банку комісію за дострокове погашення кредиту за ініціативою Позичальника у розмірі 1,5% від суми достроково погашеного кредиту (пп. 1.3.6. та 1.3.7. п. 1.3. Договору).

Згідно додатку № 1 до Кредитного договору № 0 від 22.01.2008 року, сторонами договору погоджено "Графік погашення кредиту", який є невід`ємною частиною Кредитного договору та згідно якого позичальник взяв на себе зобов`язання виплачувати банку суму кредиту відповідно до встановленого графіку платежів.

Додатковою угодою № 1 від 07.05.2008 року до Кредитного договору № 0 від 22.01.2008 року сторони домовились, що з 07.05.2008 року за використання кредитних коштів за договором встановлюється процента ставка в розмірі 15% річних, якщо інша процента ставка не буде встановлена згідно умов договору. Інші умови договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій додатковій угоді, залишаються без змін і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

ПАТ "УкрСиббанк" свої зобов`язання за Кредитним договором № 0 від 22.01.2008 року (із змінами до нього) виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 180 000 грн., що підтверджується доданою позивачем до матеріалів справи випискою за особовим рахунком відповідача від 23.01.2008 року.

Проте, всупереч взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором № 0 від 22.01.2008 року (із змінами до нього), відповідач суму наданих йому кредитних коштів у повному обсязі не повернув, нарахованих відсотків за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед Банком у розмірі 119 999 грн. 92 коп. заборгованості по кредиту, 231 133 грн. 87 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (продавцем) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (покупцем), продавець продав (відступив) права вимоги за кредитами та передав їх покупцеві, а покупець погодився придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі. Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, до позивача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" перейшло право вимоги і за Кредитним договором № 0 від 22.01.2008 року, із фактичним розміром невиконаних ФОП Товт Є.П. кредитних зобов`язань у сумі 151 518 грн. 60 коп.

Невиконання відповідачем зобов`язань щодо повного та своєчасного повернення наданих йому за Кредитним договором № 0 від 22.01.2008 року (із змінами до нього) кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 119 999 грн. 92 коп. заборгованості по кредиту, 231 133 грн. 87 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом в примусовому порядку. Крім того, за прострочення повернення кредиту та процентів за кредитом, позивач нарахував відповідачу 26 грн. 95 коп. пені, 533 грн. 10 коп. три проценти річних та 5 000 грн. штрафу.

При цьому, в ході судового провадження у справі, відповідач наявність заборгованості за Кредитним договором № 0 від 22.01.2008 року (із змінами до нього) не заперечив, однак, заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення такої заборгованості у зв`язку із спливом позовної давності.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

В силу вимог ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Нормами ст. 184 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Приписами ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За умовами ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

На підставі ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).

За нормою ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи приписи статей 15 та 16 Цивільного кодексу України позивачем самостійно обрано спосіб судового захисту та визначено розмір своїх позовних вимог.

В силу вимог ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

Частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

З долучених до матеріалів справи виписок по рахунку боржника вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 12.12.2017 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 119 999 грн. 92 коп. за кредитом та 231 133 грн. 87 коп. заборгованості по відсотках, та станом на день розгляду справи є непогашеною, відповідачем не спростованою.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Поданою суду заявою відповідач просить суд застосувати до позовної заяви у даній справі строк позовної давності.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В даному випадку, судом встановлено порушення прав позивача внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору.

З огляду на таку обставину, суду необхідно дослідити обставини, якими відповідач обґрунтовує заяву про застосування до заявлених позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності.

Приписами статей 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до правил визначення початку перебігу позовної давності, визначених у статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами Кредитного договору № 0 від 22.01.2008 року визначений термін надання кредиту з 22.01.2008 року по 22.01.2015 року, а також обов`язок позичальника у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 22.01.2015 року.

При цьому, у Додатку № 1 до Кредитного договору № 0 від 22.01.2008 року сторонами договору погоджено Графік погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору та згідно якого позичальник взяв на себе зобов`язання виплачувати банку суму кредиту відповідно до встановленого графіку платежів.

Графік визначає щомісячні строки та розміри платежів, спрямовані на погашення наданого кредиту, починаючи з дати отримання кредиту 22.01.2008 року та закінчуючи останнім платежем 22.01.2015 року.

Оскільки умовами договору, а саме, Графіком погашення кредиту встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують строки повернення боржником всієї суми наданого йому кредиту шляхом часткової щомісячної сплати, то право кредитора буде порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, з огляду на що початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Виходячи із погодженого сторонами Графіку погашення кредиту та встановленого законодавством трирічного строку позовної давності, строк позовної давності за заявленими позовними вимогами закінчився по кожному із чергових платежів, які мали бути здійснені до 18.01.2015 року (три роки до дати подання позову).

Зокрема, як видно із Графіку погашення кредиту, 10.12.2014 року відповідачем мав бути здійснений черговий щомісячний платіж на суму 2 142 грн. 86 коп., після проведення якого залишок неповернутого відповідачем кредиту на цю дату мав скласти 2 142 грн. 62 коп. В подальшому, 22.01.2015 року відповідачем мав бути здійснений черговий щомісячний платіж на суму 2 142 грн. 62 коп., після проведення якого залишок неповернутого відповідачем кредиту на цю дату мав скласти 0 грн.

Таким чином, в межах строку позовної давності знаходяться позовні вимоги позивача, які стосуються стягнення заборгованості за останнім платежем у сумі 2 142 грн. 62 коп., який мав бути здійсненим до 22.01.2015 року.

Сума 2 142 грн. 62 коп. заборгованості відповідача по сплаті наданого йому кредиту належним чином підтверджена матеріалами справи, відповідачем не заперечена, з огляду на що така підлягає стягненню з відповідача і щодо неї не може бути застосовано строку позовної давності. Решта суми заявленої позивачем до стягнення заборгованості знаходиться поза межами строку позовної давності, з огляду на що позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Умовами Кредитного договору № 0 від 22.01.2008 року визначений термін кредитування: 22.01.2008 року; термін надання кредиту з 22.01.2008 року по 22.01.2015 року (п. 1.2. Договору).

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 22.01.2015 року, з огляду на що нараховані позивачем та заявлені до стягнення з відповідача відсотки за період з 22.01.2015 року (дати закінчення строку кредитування) по 11.12.2017 року стягненню не підлягають. В задоволенні позовних вимог у цій частині належить відмовити з огляду на їх безпідставність, у зв`язку з чим строк позовної давності до таких вимог не може бути застосованим.

Що ж до решти нарахованих позивачем та заявлених до стягнення з відповідача відсотків за період з 18.12.2011 року по 22.01.2015 року (дати закінчення строку кредитування), то суд зазначає, що такі погашені терміном позовної давності, крім нарахування відсотків на допущену відповідачем заборгованість за період з 18.01.2015 року (три роки до дати подання позову) по 22.01.2015 року (дати закінчення строку кредитування). Обрахована за цей період заборгованість відповідача по сплаті відсотків за користування кредитом складає суму 491 грн. 07 коп. (117 857 грн. 30 коп. заборгованості відповідача по сплаті відсотків х 30%/360 днів х 5 днів) та підлягає стягненню з відповідача без застосування до неї строку позовної давності.

При зверненні із даним позовом, позивач за несвоєчасну сплату відповідачем нарахованих йому відсотків за користування кредитом, просить стягнути з останнього суму 26 грн. 95 коп. пені., розрахованої за період з 03.01.2017 року по 11.12.2017 року.

До окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На підставі п. 7.1. Договору, за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених Договором, банк має право вимагати від позичальника, а позичальник при цьому зобов`язаний сплатити банку додатково до виплати за кредит пеню в розрахунку 0,2% річних від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати день сплати заборгованості, за методом "факт/360" (метод "факт/360" передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь - якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

При цьому, статтею 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, як вбачається із розрахунку пені, відповідач здійснив нарахування пені у сумі 26 грн. 95 коп. від суми несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом, обрахованих після дати закінчення строку кредитування, та щодо яких судом встановлено відсутність підстав для їх стягнення, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення такої суми пені та відмову в задоволенні позову у цій частині.

У відповідності до п. 7.6. Договору позичальник, на підставі ст. 611 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити банку неустойку за порушення своїх зобов`язань, встановлених п. п. 4.3., 4.4., 4.5., 4.7. цього Договору. Розмір такої неустойки становить 5 000 грн.

На підставі даної умови Договору позивач просить стягнути з відповідача суму 5 000 грн. штрафу.

Як вже вище зазначалось, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Позивач, заявляючи вимогу про стягнення 5 000 грн. штрафу, не зазначає за порушення якого конкретно зобов`язання цей штраф нараховано.

Виходячи із встановленого матеріалами справи факту порушення відповідачем строків повернення наданого кредиту та сплати відсотків за користування ним, відсутність підстав для нарахування відсотків після закінчення 22.01.2015 року строку кредитування, приймаючи до уваги обмеженість позовної давності до вимог про стягнення штрафу 1 роком, суд приходить до висновку про сплив позовної давності щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення суми 5 000 грн. штрафу та відмову у задоволенні позову в цій частині.

За порушення відповідачем строків сплати відсотків за користування наданим кредитом, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача суму 533 грн. 10 коп. 3% річних.

Відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як визначено п. 5.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).

В даному випадку, позивачем сума 533 грн. 10 коп. 3% річних нарахована відповідачу за несвоєчасну сплату відсотків за період з 03.01.2017 року по 11.12.2017 року, тобто, за період, у який позивач вже не мав права нараховувати відсотки, оскільки 22.01.2015 року закінчився строк кредитування і щодо таких вимог суд встановив відсутність підстав для їх задоволення. Наведена обставина є підставою для відмови позивачу у задоволенні вимоги про стягнення суми 533 грн. 10 коп. 3% річних.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення із відповідача суми 2 633 грн. 69 коп., в тому числі 2 142 грн. 62 коп. заборгованості за Кредитним договором № 0 від 22.01.2008 року та 491 грн. 07 коп. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Висновки суду відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

При цьому, судом враховано, що поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони строк договору окремо не визначили, а погодили термін кредитування: 22.01.2008 року; термін надання кредиту: з 22.01.2008 року по 22.01.2015 року; термін щомісячного виконання зобов`язання.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами упродовж строку кредитування. Тобто, сторони встановили порядок і строки виконання зобов`язання шляхом погодження графіку погашення кредиту.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 39 грн. 50 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи неявку представників сторін на проголошення вступної та резолютивної частини, прийнятого в нарадчій кімнаті рішення, таке рішення після виготовлення його повного тексту, підписано без проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Товт Єлизавети Павлівни, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк", 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б () суму 2 633 (Дві тисячі шістсот тридцять три гривні) грн. 69 коп., в тому числі 2 142 (Дві тисячі сто сорок дві гривні) грн. 62 коп. заборгованості за Кредитним договором № 0 від 22.01.2008 року та 491 (Чотириста дев`яносто одну гривню) грн. 07 коп. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, а також 39 (Тридцять дев`ять гривень) грн. 50 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 25.11.2019 року.

Суддя Пригара Л.І.