ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" листопада 2019 р. м. Київ Справа № 911/2880/19

Суддя господарського суду Київської області Бабкіна В.М., розглянувши заяву Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 28) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ковкун Марії Анатоліївни заборгованості за договором оренди нерухомого військового майна № 84/3/17 від 31.10.2017 р. у розмірі 29966,16 грн., з яких 26230,42 грн. боргу з орендної плати, 987,05 грн. компенсація земельного податку, 2748,69 грн. пені,

Без виклику представників сторін

встановив:

Національний університет оборони України імені Івана Черняховського звернувся до господарського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу № 182/4863 від 12.11.2019 р. (вх. № 3005/19 від 18.11.2019 р.) за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ковкун Марії Анатоліївни заборгованості за договором оренди нерухомого військового майна № 84/3/17 від 31.10.2017 р. у розмірі 29966,16 грн., з яких 26230,42 грн. борг з орендної плати, 987,05 грн. компенсація земельного податку, 2748,69 грн. пені.

Як зазначає заявник, 31.10.2017 р. між Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського та Фізичною особою-підприємцем Ковкун М.А. було укладено договір оренди нерухомого військового майна № 84/3/17, згідно з умовами якого остання прийняла в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, загальною площею 126,3 кв.м. в будівлі № 66 військового містечка № 157, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тополева, 7. У подальшому, як вказує заявник, до зазначеного договору було укладено додаткову угоду № 169/3/19, відповідно до якої сторони домовились достроково розірвати договір оренди нерухомого військового майна № 84/3/17 від 31.10.2017 р., та відповідно до п. 2 якої заборгованість ФОП Ковкун М.А. перед Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського складає 29966,16 грн.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Положеннями статті 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці (ч.ч. 2, 3 ст. 147 ГПК України).

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу № 182/4863 від 12.11.2019 р. (вх. № 3005/19 від 18.11.2019 р.) заявником в якості боржника визначено Фізичну особу-підприємця Ковкун Марію Анатоліївну.

Слід зазначити, що згідно приписів ст. 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа-підприємець.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 21.11.2019 р., державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Ковкун Марії Анатоліївни було здійснено 06.09.2019 р., про що здійснено відповідний запис в реєстрі № 02020223.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з 15.12.2017 р. господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17.

Разом з тим, ч. 2 ст. 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, як зазначалося вище, заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути лише юридичні особи та фізичні особи-підприємці (ч. 3 ст. 147 ГПК України).

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

З вищевикладеного вбачається, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та що наказне провадження має чіткі формальні межі, а припинення статусу підприємця боржника унеможливлює застосування до даних правовідносин процедури наказного провадження.

Суд вважає за необхідне зазначити, що визначаючись із подальшими заходами для захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену вище позицію Великої Палати Верховного Суду у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця, та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

Окрім того, стосовно заявленої вимоги про видачу судового наказу щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, суд зазначає наступне.

У відповідності з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що пеня за своєю правовою природою є не грошовою заборгованістю за договором, а видом штрафних санкцій, що сплачується стороною у разі невиконання/неналежного виконання свого грошового зобов`язання, в той час як судовий наказ може бути виданий про стягнення саме заборгованості, як це зазначено в ст. 148 ГПК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За таких обставин, враховуючи що Національний університет оборони України імені Івана Черняховського звернувся до господарського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ковкун Марії Анатоліївни заборгованості за договором оренди нерухомого військового майна № 84/3/17 від 31.10.2017 р. у розмірі 29966,16 грн., з яких 26230,42 грн. боргу з орендної плати, 987,05 грн. компенсації земельного податку, 2748,69 грн. пені, яка з 06.09.2019 р. припинила свою підприємницьку діяльність, заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, а відтак, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за вказаною вимогою.

За приписами ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись статтями 147, 148, 152, 153, 154, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

Відмовити Національному університету оборони України імені Івана Черняховського (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 28) у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ковкун Марії Анатоліївни заборгованості за договором оренди нерухомого військового майна № 84/3/17 від 31.10.2017 р. у розмірі 29966,16 грн., з яких 26230,42 грн. боргу з орендної плати, 987,05 грн. компенсації земельного податку, 2748,69 грн. пені.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 25.11.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна