СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р. Справа № 917/37/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від стягувача - Колінько Н.О. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом;

від боржника - не з`явився;

від органу ДВС - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор», смт. Васильківка, Дніпропетровська область вх. № 3157 П/З на ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 р. у справі № 917/37/17 (суддя - Мацко О.С., повний текст складено та підписано 26.09.2019 р.)

за позовом Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор», смт. Васильківка, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства «Автокраз», м. Кременчук, Полтавська область

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:

Фермерське господарство "Агрофірма "Віктор" (далі - ФГ "Агрофірма "Віктор", позивач, стягувач) звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом про зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Автокраз» (далі - ПАТ «Автокраз», відповідач, боржник) виконати умови договору № 653/15 від 17.08.2015 р. та передати позивачу оплачений товар, а саме: два автомобіля - самоскида КрАЗ-6511С4-0000082-000 (ТУ У 29.1-9:2014) та два причепа вантажних самоскида PCWI 33 на шасі причепа Wielton PS-3 D.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.03.2017 р. у справі № 917/37/17, яке постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 р. залишено без змін, позов задоволено повністю, зобов`язано ПАТ «Автокраз» виконати умови договору № 653/15 від 17.08.2015 р. та передати ФГ "Агрофірма "Віктор" товар, а саме: два автомобіля - самоскида КрАЗ-6511С4-0000082-000 (ТУ У 29.1-9:2014) та два причепа вантажних самоскида PCWI 33 на шасі причепа Wielton PS-3D; з відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір в сумі 1 378,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем та матеріалами справи доведено здійснення ним 100 % передоплати за товар в сумі 7 446 752,41 грн. (еквівалентно 338016 дол.США), який не був поставлений відповідачем.

Крім того, 03.05.2017 р. Харківським апеляційним господарським судом винесено окрему ухвалу відносно підприємства відповідача на підставі того, що відповідні служби відповідача, що відповідають за договірну дисципліну, при виконанні умов договору та на порушення чинного законодавства не вжили відповідних заходів щодо належного виконання зобов`язання, забезпечення загальногосподарського інтересу, в т.ч. стосовно фінансових надходжень, що призвело до грубого порушення інтересів позивача як сторони, яка виконала свої зобов`язання перед відповідачем щодо оплати товару, та, як наслідок, розраховувала на таке ж їх виконання з боку відповідача, що призвело до звернення позивача до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

На виконання рішення суду 12.06.2017 р. господарським судом Полтавської області виданий відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.11.2017 р.:

- визнано дії держвиконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області незаконними в частині недоведення до відома боржника постанови про відкриття виконавчого провадження, відсутності перевірки самостійного виконання рішення останнім та винесення постанови про накладення штрафу;

- визнано недійсною постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду від 29.09.2017 р. у розмірі 3 400,00 грн. у ВП № 54287900 з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області від 12.06.2017 р.

Згідно з даною ухвалою суду, постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана скаржнику органом ДВС з порушенням встановленого вимогами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» строку.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.01.2018 р.:

- визнано незаконною бездіяльність держвиконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області, яка полягає в наступному: незверненні до суду з поданням про тимчасову заборону на виїзд за межі території України керівника ПАТ «Автокраз», невинесенні постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановленні нового строку виконання, невинесенні постанови про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі, незверненні до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.04.2018 р. відмовлено у задоволенні скарги боржника про скасування постанови держвиконавця про накладення штрафу у подвійному розмірі на боржника за невиконання рішення суду у подвійному розмірі - 6 800,00 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.05.2018 р. змінено спосіб виконання рішення суду від 02.03.2017 р. шляхом стягнення з ПАТ «Автокраз» на користь ФГ «Агрофірма «Віктор» 7 446 752,41 грн. (вартості двох автомобілів).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2018 р. скасовано ухвалу суду першої інстанції від 14.05.2018 р. про зміну способу виконання рішення суду, оскільки за висновками суду апеляційної інстанції, оскаржуваною ухвалою фактично змінено рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений ЦК України та ГК України (який обирається позивачем). Крім того, у даній постанові також зазначено, що на момент розгляду справи відповідач мав можливість поставити спірні автомобілі з двигуном з екологічною нормою Євро-5, в той час як технічними характеристиками передбачена поставка цих автомобілів з двигунами з екологічною нормою Євро-4, але позивач не заперечував розглянути пропозицію відповідача про поставку автомобілів з тими двигунами, які є у нього в наявності, з огляду на зацікавленість позивача у вирішенні спірного питання будь-яким доступним та зручним для сторін шляхом.

Згідно з матеріалами виконавчого провадження № 57472191, постановою від 22.10.2018 р. органом ДВС відкрито виконавче провадження із примусового виконання загаданого наказу.

Відповідно до акту державного виконавця б/н від 20.11.2018 р., старшим держвиконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцього МУЮ при примусовому виконанні наказу № 917/37/17, виданого 12.06.2017 р. господарським судом міста Києва про зобов`язання передати ФГ «Агрофірма Віктор» 2 автомобіля КрАЗ 082 та 2 причепа РСW33 встановлено, що з метою перевірки виконання рішення здійснено виїзд за адресою м. Кременчук, вул. Київська, 62 ПАТ «Автокраз»; потрапити до підприємства не вдалося, оскільки працівники юридичного відділу відсутні.

Аналогічні відомості містяться й в акті держвиконавця б/н від 12.12.2018 р., без зазначення переліку обставин, внаслідок яких держвиконавцю не вдалося потрапити на територію підприємства. Як вбачається, дані акти складені держвиконавцем з описками та помилками.

В подальшому орган ДВС звернувся до боржника з вимогою № 27064 від 08.04.2019 р. про передачу стягувачу товару.

Актом держвиконавця б/н від 16.04.2019 р. встановлено, що на ПАТ «Автокраз» відсутні комплектуючі для виробництва спірних автомобілів у зв`язку з процедурою банкрутства; автомобілі у наявності відсутні.

17.04.2019 р. органом ДВС відповідною постановою накладено на боржника штраф у розмірі 5 100,00 грн. за невиконання рішення суду.

Боржник рішення суду на вимогу органу ДВС не виконав, натомість звернувся до начальника Автозаводського ВДВС із заявою № 89/22-84 від 12.04.2019 р. з проханням звернутися до суду із заявою про роз`яснення виконання рішення суду. Посилаючись на те, що ухвалою господарського суду м. Києва від 24.09.2018 р. порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Автокраз» (№917/814/16), боржник зазначив, що його підприємство знаходиться в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, зважаючи на пріоритет у застосуванні спеціальних норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо інших законодавчих актів, тому фактично виконати дане зобов`язання ПАТ «Автокраз» не має змоги.

Боржник стверджує, що для виконання рішення суду йому необхідно зібрати два повноцінних автомобіля: внести їх до плану виробництва, провести закупівлю всіх комплектуючих та матеріалів - витратити значні кошти, які у нього відсутні, а все наявне рухоме та нерухоме майно увійшло до ліквідаційної маси, на яку поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів. Тобто, відбувається зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що боржник жодним чином не пояснює своєї протиправної бездіяльності відносно невиконання зобов`язання з поставки товару за договором та тривалого невиконання рішення суду до звернення до органу ДВС з цією заявою та не пояснює яким чином ним у своїй господарській діяльності була розподілена передоплата стягувача у більш, ніж 7 млн грн. та причинно-наслідкового зв`язку з відсутністю коштів на теперішній час на придбання деталей/комплектуючих в контексті встановленого в судовому порядку факту отримання цієї передоплати.

Згідно з актом держвиконавця б/н від 03.05.2019 р., останнім встановлено, що на підприємстві боржника спірні автомобілі відсутні, комплектуючі (двигун, коробка перемикання передач, рама та інші комплектуючі) відсутні у зв`язку з процедурою банкрутства.

Досліджуючи даний акт держвиконавця, судова колегія наголошує, що при встановленні ним факту відсутності комплектуючих для автомобілів, які боржник зобов`язаний поставити стягувачу, держвиконавець не вжив жодних заходів, спрямованих на достовірне встановлення стадії/етапу справи про банкрутство підприємства боржника, не звертався до арбітражного керуючого, не вчиняв дій на з`ясування наявності кредиторських вимог, затвердженого реєстру кредиторів, інвентаризаційного опису майна арбітражним керуючим тощо. Таким чином, держвиконавцем не встановлено жодних обставин, на підставі яких він міг би дійти правомірного висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між відсутністю згаданих автомобілів та банкрутством підприємства боржника.

Того ж дня - 03.05.2019 р. органом ДВС відповідною постановою накладено на боржника штраф на користь держави в сумі 10 200,00 грн. за невиконання рішення суду.

На виконання вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» держвиконавцем надіслано начальнику слідчого відділу Кременчуцького ГУНП в Полтавській області заяву (подання) про притягнення до кримінальної відповідальності в порядку ст. 214 КПК України (заява, повідомлення про вчинене правопорушення).

Посилаючись на те, що рішення суду залишилося невиконаним, в межах виконавчого провадження винесено постанови про накладення на боржника штрафів та направлення вищевказаної заяви до Кременчуцького відділу поліції, держвиконавцець постановою від 07.05.2019 р. закінчив виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області від 12.06.2017 р. у справі № 917/37/17.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.06.2019 р.:

- визнано неправомірними дії головного держвиконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області при винесенні постанови від 07.05.2019 р. у ВП № 57472191 про закінчення виконавчого провадження;

- скасовано дану постанову держвиконавця;

- зобов`язано орган ДВС усунути порушення шляхом відновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області від 12.06.2017 р. № 917/37/17 про зобов`язання ПАТ «Автокраз» виконати умови договору № 653/15 від 17.08.2015 р. не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем даного рішення.

Відповідно до цієї ухвали суду, 03.05.2019 р. держвиконавцем винесена постанова про накладення штрафу на боржника у розмірі 10 200,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, а вже 07.05.2019 р. винесено оскаржувану постанову про закриття провадження, чим порушено вимоги ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою головного держвиконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. від 18.06.2019 р. на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» відновлено виконавче провадження з виконання наказу суду від 12.06.2017 р. у справі № 917/37/17.

24.06.2019 р. держвиконавцем отримано лист-відповідь Кременчуцького відділу поліції, згідно з яким в даній ситуації склалися цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку, а ознаки кримінального правопорушення відсутні.

Постановою від 27.06.2019 р. держвиконавця виконавче провадження № 57472191 закінчено згідно з вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

У даній постанові держвиконавець посилався на те, що рішення суду не виконано, в межах виконавчого провадження винесено постанови про накладення штрафів на ПАТ «Автокраз» та направлено заяву (подання) до Кременчуцького відділу поліції про притягнення до кримінальної відповідальності в порядку ст. 214 КПК України.

Не погоджуючись із закінченням виконавчого провадження, внаслідок чого рішення суду у справі № 917/37/17 залишилося невиконаним, стягувач звернувся до господарського суду Полтавської області зі скаргою на дії держвиконавця, в якій просить:

- визнати неправомірними дії головного держвиконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. про винесення постанови від 27.06.2019 р. у ВП № 57472191 про закінчення виконавчого провадження;

- скасувати постанову головного держвиконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. про закінчення виконавчого провадження № 57472191 від 27.06.2019 р.;

- зобов`язати головного держвиконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. (іншу посадову особу) усунути порушення шляхом відновлення ВП № 57472191 з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області від 12.06.2017 р. № 917/37/17 - за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення;

- постановити окрему ухвалу щодо держвиконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення держвиконавців до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях цього держвиконавця ознак кримінального правопорушення.

В обґрунтування скарги стягувач посилається на те, що перспектива розгляду органом досудового розслідування повідомлення виконавця про вчинення боржником кримінального правопорушення є підставою для закінчення виконавчого провадження, оскільки лише в цьому випадку забезпечуються права стягувача на судовий захист.

На думку стягувача, держвиконавець, будучи обізнаним про відмову підрозділу поліції порушувати кримінальну справу, неправомірно через незначний проміжок часу прийняв оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження. З огляду на те, що закінчуючи виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» держвиконавець не має можливості повторно розпочати виконавче провадження за тим же виконавчим документом та без повторного направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення органом ДВС порушено право стягувача на судовий захист.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 р. відмовлено у задоволенні скарги стягувача у повному обсязі.

Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що в даному випадку держвиконавцем здійснено всі можливі дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, стягувач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити скаргу ФГ «Агрофірма «Віктор» на дії держвиконавця.

Доводи апеляційної скарги стягувача є повністю тотожними доводам, викладеним ним у своїй скарзі на дії держвиконавця.

Боржник та орган ДВС у визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 р. строк письмові відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представники боржника та органу ДВС у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ст. 10 ЗУ "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження", під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно з ч. 2 ст. 36 ЗУ "Про виконавче провадження", розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

За приписами ст. 63 ЗУ "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, держвиконавець обмежився лише виходом на підприємство боржника та поставив відсутність спірних автомобілів з причепами (їх комплектуючих) на момент здійснення ним такого виходу у залежність від процедури банкрутства ПАТ «Автокраз». Тобто, держвиконавцем залишено поза увагою, що ці автомобілі фактично можуть знаходитися у володінні боржника та бути наявними або відсутніми на території підприємства при складенні держвиконавцем згаданих актів. Після відкриття, а подальшому відновлення виконавчого провадження жодних дій, спрямованих на розшук рухомого майна боржника, держвиконавцем не здійснювалося, що свідчить про бездіяльність органу ДВС.

До того ж, держвиконавцем не здійснено жодних дій, спрямованих на встановлення дійсного майнового стану боржника з метою реального виконання рішення суду. Так, посилаючись на банкрутство ПАТ «Автокраз» у своєму акті б/н від 03.05.2019 р., держвиконавець не встановив на якій стадії банкрутства перебуває ця справа, реальної можливості виконання рішення суду боржником, наявності спірних автомобілів у його володінні, а також не звертався до арбітражного керуючого, призначеного судом розпорядником майна/керуючим санацією/ліквідатором для вирішення цього питання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою господарського суду м. Києва від 24.09.2018 р. у справі № 917/814/16, яка постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 р. залишена без змін, порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Автокраз», введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна Кізленка В.А.

На теперішній час постанова Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 р. оскаржена в касаційному порядку.

Таким чином, справа про банкрутство боржника перебуває на стадії розпорядження майном, а у випадку скасування судом касаційної інстанції зазначеної постанови апеляційного суду - навіть не буде вважатися порушеною, тому посилання ПАТ «Автокраз» у заяві про роз`яснення виконання рішення суду, направленої органу ДВС, на формування ліквідаційної маси та відсутність коштів на закупівлю необхідних деталей, включення виробництва спірних автомобілів до певного плану є безпідставними. Боржником не надано пояснень щодо відсутності грошових коштів на закупівлю необхідних деталей у контексті здійснення стягувачем 100 % передоплати за товар у розмірі більш ніж 7 млн грн. або їх використання за певним призначенням.

Після відновлення виконавчого провадження 18.06.2019 р. держвиконавець не вчинив ніякої виконавчої дії, спрямованої на перевірку виконання рішення суду боржником. Крім того, у постанові від 18.06.2019 р. про відновлення виконавчого провадження органом ДВС не було встановлено строку, протягом якого боржник може виконати рішення суду самостійно в добровільному порядку.

Враховуючи, що рішенням суду встановлено обов`язок ПАТ «Автокраз» передати стягувачу товар, тому в даному випадку слід керуватися нормою, яка закріплена в абз. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неможливості виконання рішення суду без участі боржника. Даною нормою не визначено обов`язку держвиконавця виключно одноразового надіслання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, тому, враховуючи, що держвиконавець має застосовувати весь спектр заходів, спрямованих на реальне, ефективне та своєчасне виконання рішення суду, який визначений Законом України «Про виконавче провадження», ненадсилання такого повідомлення Кременчуцькому відділу поліції судова колегія вважає порушенням вимог абз. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Закінчення виконавчого провадження постановою від 27.06.2019 р. здійснено держвиконавцем без належних правових підстав, оскільки здійснено без перевірки виконання судового рішення боржником, реального та ефективного розшуку спірних автомобілів, перевірки баз даних та реєстрів, а також вжиття інших заходів та вчинення виконавчих дій з метою захисту інтересів стягувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Пунктом 7 постанови Пленуму Верхового Суду України № 14 від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Згідно з п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За приписами п.32 Інформаційного листа №01-08/369 від 29.06.2010р. ВГСУ "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз`ясненні президії Вищого господарського суду України.

Отже, скарга стягувача в частині визнання неправомірними дій держвиконавця при винесенні постанови від 27.06.2019 р. про закінчення виконавчого провадження, скасування цієї постанови держвиконавця та зобов`язання останнього усунути порушення шляхом відновлення виконавчого провадження № 57472191 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу стягувача на те, що строки відновлення виконавчого провадження на вимогу суду встановлені частиною 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», тому дублювання цих строків в резолютивній частині цієї постанови є недоцільним.

Щодо вимог скарги стягувача про постановлення господарським судом окремої ухвали по відношенню до держвиконавця, враховується наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 246 ГПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

За приписами частин 5-7 цієї статті, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Даною статтею також передбачено право оскарження окремої ухвали суду тими особами, яких вона стосується.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не вбачає в діях держвиконавця ознак кримінального правопорушення, а постановлення окремої ухвали в даному випадку не сприятиме захисту інтересів стягувача, не є ефективним та доцільним механізмом захисту його майнових прав, відсутні підстави для постановлення Східним апеляційним господарським судом окремої ухвали щодо держвиконавця Автозаводського ДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г., тому скарга стягувача в цій частині задоволенню не підлягає.

Отже, ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню, скарга ФГ «Агрофірма «Віктор» на дії держвиконавця та апеляційна скарга підлягають задоволенню в частині визнання неправомірними дій держвиконавця при винесенні постанови від 27.06.2019 р. про закінчення виконавчого провадження, скасування цієї постанови та про зобов`язання органу ДВС усунути порушення шляхом відновлення виконавчого провадження № 57472191, а в частині постановлення судом окремої ухвали відносно держвиконавця зазначені скарги задоволенню не підлягають.

За приписами ст. 344 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на орган ДВС у повному обсязі, оскільки відмова у постановленні окремої ухвали фактично не впливає на розгляд апеляційної скарги та скарги стягувача на дії органу ДВС по суті.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284, 326, 327, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» на ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 р. у справі № 917/37/17 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 р. у справі № 917/37/17 скасувати.

Скаргу Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» на дії головного державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. щодо закінчення виконавчого провадження № 57472191 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. при винесенні постанови від 27.06.2019 р. у виконавчому провадженні № 57472191 про закінчення виконавчого провадження.

Скасувати постанову головного державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. про закінчення виконавчого провадження № 57472191 від 27.06.2019 р.

Зобов`язати головного державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. (іншу посадову особу Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області) усунути порушення шляхом відновлення виконавчого провадження № 57472191 з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області від 12.06.2017 р. у справі № 917/37/17.

В іншій частині скаргу Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» на дії головного державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. щодо закінчення виконавчого провадження № 57472191 та апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» на ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 р. у справі № 917/37/17 залишити без задоволення.

Стягнути з Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області (39605, вул. Академіка Маслова, 15/4, м. Кременчук, Полтавська область, ) на користь Фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» (52600, пров. Театральний, б. 8, смт.Васильківка, Дніпропетровська область, ) судовий збір за апеляційною скаргою в сумі 1 921,00 грн.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 27.11.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко