ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р. Справа № 907/263/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Якімець Г.Г.

суддів Бонк Т.Б.

Матущак О.І.

без виклику сторін в порядку спрощеного провадження

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Закарпатська дирекція АТ «Укрпошта», вих.№1122-06 від 12 вересня 2019 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 серпня 2019 року (підписане 21.08.2019 року, суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі №907/263/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево», м. Мукачево, Закарпатська область

до відповідача Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта», м. Ужгород

про стягнення 46 080,55 грн. збитків

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Господарського суду Закарпатської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» до Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» про стягнення 46 080,55 грн. збитків.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань згідно умов договору комісії № 1705-16 від 02.12.16 укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево», а саме п.2.4, та п.12.4 в частині повернення нереалізованого товару впродовж встановленого терміну реалізації.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 19.08.19 у справі №907/263/19 (суддя Ремецькі О.Ф.) позовні вимоги в частині стягнення з Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» - 46 080, 55 грн. збитків за договором № № 1705-16 від 02.12.16 задоволено повністю, в решті позовних вимог про стягнення 16 770,19 грн. правової допомоги відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач в порушення умов п.2.4, п.12.4, та п.12.5 не здійснив повідомлення позивача про виникнення непередбачених обставин, не здійснив повідомлення позивача про повернення нереалізованого товару впродовж встановленого терміну реалізації, та не вжив заходів для збереження товару, у звязку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення понесених збитків підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, суд першої інстанції, врахувавши положення частини 4 ст.126 ГПК України, взявши до уваги те, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір понесених витрат на правничу допомогу у сумі 16 770,19 грн. є не співрозмірним та не відповідає критерію розумності їх розміру з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням ціни позову (46 080,55 грн.) та складності справи, у звязку із чим дійшов висновку про відмову в позові в частині відшкодування витрат позивача на надання правової допомоги.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.08.19 у справі №907/263/19 та постановити нове яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт зазначає, що згідно п.2.5 договору укладеного між сторонами спору, Комісіонер (відповідач) зобовязаний повернути Комітенту (позивачу) на його прохання і за його рахунок, нереалізований товар протягом 15 днів з дня отримання письмового повідомлення комітента.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно та необєктивно увільнив позивача від обовязку доведення обставин, на які останній посилається як на підставу позовних вимог, оскільки беручи до уваги вищенаведене позивач (Комітент) був зобовязаний довести, що подав відповідачу (Комісіонеру) письмове повідомлення з проханням повернути нереалізований товар.

Окрім того апелянт зазначає, що строк дії укладеного між сторонами договору до 31.12.17 року. Позивачем не надано доказів, що товар, який повернуто згідно з Актом передачі 21.01.19 був переданий відповідачу на реалізацію під час дії наведеного договору.

Апелянт також звертає увагу на той факт, що відповідачем у даній справі є Акціонерне товариство Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта», проте суд першої інстації в оскаржуваному рішенні стягує суму збитків з Публічного акціонерного товариства ,,Укрпошта, яке припинено в грудні 2018 року та не є відповідачем у справі.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 (в складі колегії: головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г., судді - Бонк Т.Б. та Матущак О.І.) відкрито апеляційне провадження у справі №907/263/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Закарпатська дирекція ПАТ «Укрпошта» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.08.19. Дану апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, судова колегія Західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

02.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» (Комітент за договором) та Акціонерним товариством «Укрпошта» в особі філії Закарпатська дирекція ПАТ «Укрпошта» (Комісіонер за договором) було укладено договір № 1705-16 (надалі Договір).

Згідно п.1.1. договору Комісіонер від свого імені та за рахунок і за дорученням Комітента зобовязується за винагороду здійснити в інтересах останнього реалізацію кондитерських виробів, надалі Товару, через безбалансові виробничі підрозділи Комісіонера.

Термін реалізації товару з моменту його отримання- 30.11.17, але не більше ніж кінцевий термін придатності товару для споживання. (п.1.3 Договору)

Відповідно до п. 2.2 Договору Відповідач зобов`язаний прийняти у Позивача Товар, призначений для комісії, та вжити всіх необхідних заходів для його збереження від втрати, нестачі або пошкодження.

Згідно п.2.5 Договору відповідач зобовязався повернути Комітенту на його прохання і за його рахунок нереалізований товар протягом 15 днів з дня отримання письмового повідомлення комітента.

Згідно п. 2.6. Договору Відповідач зобов`язаний до 15-го числа кожного місяця, наступного за звітним надавати Комітенту звіт про реалізацію товару, проводити розрахунки за реалізований товар та подавати замовлення на поставку товару.

Пунктом 7.1. Винагорода Комісіонеру за реалізований Товар Комітента сплачується шляхом утримання Комісіонером належних останньому сум з коштів, що отримані Комісіонером за проданий товар Комітента.

Відповідно до Акту звірки розрахунків за період з 01.09.2018 по 30.09.2018 року кредиторська заборгованість Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» перед ТОВ «Укрпромінвест - Мукачево» складала 119 158, 37 грн.

Позивачем було надіслано претензію з вимогою погашення заборгованості. У відповідь на претензію Відповідач здійснив часткову оплату суми заборгованості та згідно акту приймання передачі від 21.01.2019 року повернув товар який не відповідає своїм якісним характеристикам, що стало підставою звернення позивача до суду першої інстанції про стягнення з Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» суми понесених збитків.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між сторонами по справі є правовідносинами комісії .

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Укладений між сторонами договір, в силу ст. ст. 173-175 Господарського кодексу України, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 1021 ЦК України встановлено, що комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, нестачу або пошкодження майна комітента.

З метою повного виконання своїх зобов`язань за договором на комісіонера покладається обов`язок не допустити втрату, недостачу або знищення майна . Відтак, на дані правовідносини поширюється дія норм ст.ст.936-955 ЦК України, які регулюють договори зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 12.4. договору при операціях з передачі та реалізації Товару, Комісіонер несе повну відповідальність за збереження зовнішньої упаковки та якості Товару, яка пов`язана з його неправильним зберіганням.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції звернення Комітента для повернення нереалізованого товару, згідно п.2.5 Договору, є його правом, а не обов`язком. Обов`язком Комітента згідно п.12.5 Договору є забрати товар у десятиденний термін, з дня отримання повідомлення, у місці передачі Товару. Вивезення Товару здійснюється Комітентом за його рахунок та його транспортними засобами.

Окрім того, колегія суддів наголошує на тому, що п.12.1 сторони визначили, що якщо товар не реалізовано впродовж встановленого терміну реалізації, він підлягає поверненню Комітенту. Термін реалізації товару з моменту його отримання- 30.11.17, але не більше ніж кінцевий термін придатності товару для споживання. (п.1.3 Договору).

Як вбачається з акту приймання передачі товару від 21.01.19 підписаного обома сторонами спору відповідач повернув товар який не відповідає своїм якісним характеристикам.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції підставно становлено, що Відповідач в порушення умов п.2.4, п.12.4, та п.12.5 не здійснив повідомлення Позивача про виникнення непередбачених обставин, не здійснив повідомлення позивача, про повернення нереалізованого товару впродовж встановленого терміну реалізації, та не вжив заходів для збереження товару.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

У відповідності з вимогами п.4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відшкодування збитків, завданих поклажодавцеві, передбачено ст.951 ЦК України, відповідно до якої, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі -у розмірі її вартості.

Стаття 614 ЦК України передбачає, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань покладається при наявності вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності. При цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб`єкт та об`єкт правопорушення, а також суб`єктивна та об`єктивна сторони.

Тобто, даною статтею Цивільного кодексу України встановлено загальне правило, за яким боржник несе відповідальність за порушення зобов`язання за наявності його вини.

Випадки, в яких боржник взагалі не несе відповідальності, визначені, зокрема, статтею 617 Цивільного кодексу України, статтею 218 Господарського кодексу України, та пов`язані з невиконанням зобов`язання через випадок чи непереборну силу тощо.

Натомість, визначення наявності чи відсутності вини боржника в розумінні статі 614 Цивільного кодексу України здійснюється саме через доведення боржником та з`ясування судом тих обставин, що боржником було вжито всіх залежних від нього заходів для виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевказані обставини а також те, що Відповідач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про вжиття ним всіх залежних від нього заходів щодо збереження майна Позивача, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про те, що позовна вимога Позивача в частині стягнення понесених збитків підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині відшкодування витрат позивача на надання правової допомоги, підставно врахувавши при цьому положення частини 4 ст.126 ГПК України, а також те, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, заявлений позивачем розмір понесених витрат на правничу допомогу у сумі 16 770,19 грн. є не співрозмірним та не відповідає критерію розумності їх розміру з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням ціни позову (46 080,55 грн.) та складності справи .

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також доведеності понесених витрат.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстації в оскаржуваному рішенні стягує суму збитків з Публічного акціонерного товариства ,,Укрпошта, яке припинено в грудні 2018 року та не є відповідачем у справі є безпідставними та такими, що не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки пункт 2 резолютивної частини рішення суду від 19.08.19 викладений з вірним зазначенням відповідача (боржника), а саме Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» в особі філії Закарпатська дирекція АТ «Укрпошта».

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 19.08.2019 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Закарпатської області від 19.08.2019 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.08.2019 у справі № 907/263/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Закарпатська дирекція АТ «Укрпошта» без задоволення.

2.Матеріали справи №907/263/19 повернути до господарського суду Закарпатської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Якімець Г.Г.

суддя Бонк Т.Б.

суддя Матущак О.І.