РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Хіловської І. Д.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №927/687/19

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до відповідача: АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО», вул. Реміснича, будинок 55-Б, місто Чернігів, Чернігівська область, 14000

про стягнення 3325344грн.11коп

у присутності представників сторін:

від позивача: Незнамової Т.О. - адвоката (довіреність №14-355 від 10.10.2019);

від відповідача: Литовченко В.П. - адвоката (довіреність №66 від 21.03.2019).

В судовому засіданні 20.11.2019 на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 2103079грн.24коп. пені, нарахованої за період з 26.11.2016 по 10.12.2017, 354607грн.45коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 26.11.2016 по 10.12.2017, 867657грн.42коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з 01.02.2017 по 30.11.2017.

Позовні вимог обґрунтовані тим, що на підставі договору №2564/1617-БО-39 постачання природного газу від 27.10.2016 позивачем в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року включно передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 128727753грн.20коп., про що складено акти приймання-передачі природного газу. За повідомленням позивача, відповідач оплату за переданий газ здійснював з порушенням терміну, встановленого в п.6.1. договору, в зв`язку з чим позивач застосовує до відповідача передбачені договором та законом заходи відповідальності у вигляді сплати пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань та просить стягнути їх з відповідача в судовому порядку.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує та вказує, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 за заявою ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» було порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство АТ «Облтеплокомуненерго» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». За повідомленням відповідача, 23.01.2018 ухвалою Господарського суду Чернігівської області у справі №927/16/6б/13 заяву ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про порушення справи про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго» було залишено без розгляду. Відповідач зазначає, що відповідно до абз.2 ч.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції Закону від 30.06.1999, за яким здійснювався розгляд справи про банкрутство, оскільки дана справа була порушена до набрання чинності Закону України №4212-VI від 22.12.2012 (нової редакції Закону), протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), а тому, на думку відповідача, вимога про стягнення пені, нарахованої протягом строку дії мораторію, є такою, що суперечить законодавству та порушує встановлену заборону щодо її нарахування боржнику. Крім того, відповідач зазначає, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 30.04.2014 у справі №927/322/14 за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Облтеплокомуненерго» та рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.11.2018 у справі №927/698/18 встановлено обставини щодо наявності мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 по справі №927/16/6б/13, та неправомірності проведення нарахувань АТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачу пені в період дії мораторію. На думку відповідача, встановлені цими рішеннями обставини є преюдиційними, а тому не підлягають доказуванню. Також за твердженням відповідача не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу, оскільки в період часу, за який здійснено розрахунок вказаних нарахувань, позивачем включено дні фактичної сплати відповідачем суми заборгованості, що суперечить вимогам чинного законодавства та судовій практиці, зокрема п.1.9. постави Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань». Крім того, на думку відповідача, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу, а тому за твердженням відповідача, позивачем неправильно обраховано розмір інфляційних втрат шляхом збільшення суми основного боргу на індекс інфляції за попередній місяць та нарахуванням на таку суму заборгованості інфляційних втрат, замість того, щоб здійснювати нарахування інфляційних витрат на суму боргу окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумувати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У відповіді на відзив позивач проти позицій відповідача, викладених у відзиві, заперечив та, зокрема, зазначив, що позивач у розумінні абз.6 ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є поточним кредитором, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем виникла у 2017 році, тобто вже після порушення справи про банкрутство відповідача згідно з ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 у справі №927/16/6б/13. На думку позивача, за невиконання чи неналежне виконання боржником зобов`язань перед поточними кредиторами застосовуються штрафні санкції - штраф, пеня в загальному порядку, а мораторій поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, тобто щодо тих вимог, строк виконання яких настав до дня введення мораторію. В зв`язку з цим, позивач стверджує, що дія мораторію на вимогу про стягнення з відповідача пені не поширюється. Також позивач заперечує проти неправильності здійснених ним розрахунків інфляційних нарахувань.

В запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що підтримує свої доводи, викладені у відзиві на позов, а також наполягає на тому, що наявність мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника спричиняє неправомірність нарахування неустойки (пені) по зобов`язанням в період всього строку його дії, який повністю поглинає розрахунковий період у даному позові.

15 жовтня 2019 року судом постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, яка занесена до протоколу судового засідання.

28 жовтня 2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, яка занесена до протоколу судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, з`ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач у справі, постачальник за договором) та Публічним акціонерним товариством «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (відповідач у справі, споживач за договором) укладено договір №2564/1617-БО-39 постачання природного газу (далі за текстом - договір), за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2016-2017 роках природний газ, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №226 «Питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відбулась зміна типу акціонерного товариства в найменуванні Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне, в зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позивач є стороною договору №2564/1617-БО-39 постачання природного газу від 27.10.2016 та йому належать права та обов`язки постачальника, які виникли на підставі даного договору.

За змістом п.1.2., 1.5. Статуту АТ «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО», в редакції затвердженій загальними зборами акціонерів протокол №28 від 24.04.2018, Акціонерне товариство «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» перейменоване з Публічного акціонерного товариства «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (протокол №28 від 24.04.2018) в зв`язку зі зміною типу Товариства. Товариство є правонаступником майна, майнових прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО».

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач є стороною договору №2564/1617-БО-39 постачання природного газу від 27.10.2016 та йому належать права та обов`язки споживача, які виникли на підставі цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

За змістом п.2.1. договору, з урахуванням додаткової угоди №5 від 31.03.2017, постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2016р. по 31 березня 2017р. (включно) природний газ обсягом до 18125,981 тис.куб. метрів (вісімнадцять мільйонів сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят один куб. метрів), а в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 2430,873 тис.куб.м. (два мільйони чотириста тридцять тисяч вісімсот сімдесят три куб.м), у томі числі по місяцях (тис.куб.м): жовтень - 1523,071тис.куб.м; листопад - 2751,310тис.куб.м.; грудень - 3529,170тис.куб.м; січень - 3923,686тис.куб.м; лютий - 3385,769тис.куб.м; березень - 3012,975тис.куб.м; квітень - 592,108тис.куб.м; травень - 372,031тис.куб.м; червень - 353,334тис.куб.м; липень - 355,598тис.куб.м; серпень - 365,209тис.куб.м; вересень - 392,593тис.куб.м.

Згідно із п.2.2., 2.3., 2.4. договору обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (плановий обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2. цього договору. Плановий обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін. Допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі + 5% (плюс/мінус п`ять відсотків), підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін.

А відповідно до п.2.3., 2.4. договору, в редакції додаткової угоди №4 від 23.01.2017, перегляд та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за цим договором відповідно до п.2.1., може змінюватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного місяця постачання газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі +5% (плюс/мінус п`ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін.

Відповідно до п.3.4. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Згідно із п.5.1. договору ціна на природний газ визначається відповідно до п.5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов`язковою для сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.

В пункті 5.2. договору сторонами встановлено, що ціна за 1000куб.м природного газу за цим договором з 01 жовтня 2016 року становить 5916,00грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1183,20грн. До сплати за 1000куб. метрів природного газу з ПДВ - 7099,20грн. (сім тисяч дев`яносто дев`ять грн. 20 коп.).

В силу п.5.3. договору у разі зміни на офіційному веб-сайті постачальника цін на газ, вони є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний місяць поставки і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача (зазначену в розділі 13 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо.

Додатковою угодою №2 від 22.11.2016 сторонами внесено зміни до п.5.2. договору шляхом викладення його у такій редакції: «ціна за 1000куб.м газу за цим договором з 01 грудня 2016 року становить 7148,00гривень, крім того податок на додану вартість (20%) - 1429,60грн. До сплати за 1000куб.м природного газу з ПДВ - 8577,60грн. (вісім тисяч п`ятсот сімдесят сім грн..60коп.).»

Відповідно до п.3 додаткової угоди №2 від 22.11.2016 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 грудня 2016 року.

Додатковою угодою №3 від 30.12.2016 сторонами виключено п.5.3. договору та внесено зміни до п.5.1., 5.2. договору шляхом викладення їх у такій редакції:

«п.5.1. регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015р. №758.»

«п.5.2. ціна за 1000куб. м природного газу за цим договором з 23 грудня 2016 року становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. До сплати за 1000куб.м природного газу з ПДВ - 5930,40грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40коп.).»

Відповідно до п.5 додаткової угоди №3 від 30.12.2016 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 23 грудня 2016 року.

Додатковою угодою №5 від 31.03.2017 сторонами за взаємною домовленістю внесено зміни до п.5.1. та 5.2. шляхом викладення їх у такій редакції:

«п.5.1. ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 №187. Станом на 01 квітня 2017 року ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу. а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.».

«п.5.2. ціна за 1000куб.м газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 7907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64грн. (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 64 коп.).»

Відповідно до п.9 додаткової угоди №5 від 31.03.2017 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 квітня 2017 року.

Згідно із п.12.1. договору, в редакції додаткової угоди №5 від 31.03.2017, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016р. по 30 вересня 2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається з наданих до матеріалів справи копій примірників договору №2564/1617-БО-39 постачання природного газу від 27.10.2016 та додаткових угод до нього, наданих позивачем до матеріалів справи, вони підписанні сторонами та скріплені їх печатками, що свідчить про набрання ними чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсними вказаних правочинів в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковими для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, які скалися між сторонами та в яких виник спір, суд виходить з такого:

Об`єктом спірних відносин є постачання природного газу. Природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів. Вказана правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.

Відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, за своєю правовою природою укладений між сторонами договір №2564/1617-БО-39 від 27.10.2016 є договором постачання енергетичних ресурсів.

Згідно із ч.1, 2 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Аналіз договору №2564/1617-БО-39 від 27.10.2016 свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у зв`язку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, про договір поставки, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу та поставки.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання договору позивачем в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року включно передано відповідачу природний загальною вартістю 128727753грн.20коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 11379662грн.64коп.; від 30.11.2016 на суму 21496960грн.24коп.; від 31.12.2016 на суму 28158674грн.41коп.; від 31.01.2017 на суму 25204870грн.14коп.; від 28.02.2017 на суму 19059421грн.97коп.; від 31.03.2017 на суму 12684888грн.38коп.; від 30.04.2017 на суму 6831650грн.00коп.; від 31.05.2017 на суму 1118938грн.38коп.; від 30.06.2017 на суму 736821грн.36коп.; від 31.07.2017 на суму 698373грн.40коп.; від 31.08.2017 на суму 652277грн.58коп.; від 30.09.2017 на суму 705214грн.70коп.

Як вбачається зі змісту вищевказаних актів, в них відсутні застереження споживача щодо обсягу та вартості переданого природного газу, акти підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Факт передання позивачем у власність відповідача природного газу у визначених в актах обсягах та відповідної вартості відповідачем під час розгляду справи в місцевому господарському суді не оспорювався.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе за договором зобов`язання в частині постачання природного газу відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В пункті 6.1. договору сторони встановили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За повідомленням позивача, відповідач розрахунок за переданий газ здійснював з порушенням строку, встановленого в п.6.1. договору постачання, останній платіж, направлений на оплату в повному обсязі вартості газу, отриманого у спірний період, відповідачем сплачено 11.12.2017. Таким чином, за твердженням позивача, відповідач порушив умови господарського зобов`язання, в зв`язку з чим позивач застосовує до відповідача передбачені договором та законом заходи відповідальності у вигляді сплати пені, трьох процентів річних, інфляційних нарахувань та просить стягнути їх з відповідача в судовому порядку.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст.611 Цивільного кодексу України правовим наслідком порушення зобов`язання є, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується прострочення відповідачем зобов`язань по оплаті природного газу, отриманого від позивача в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року на підставі договору №2564/1617-БО-39 постачання природного газу від 27.10.2016, що в силу вищенаведених норм чинного законодавства є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді трьох процентів річних, інфляційних нарахувань та пені.

Разом з тим, під час вирішенні спору судом враховується, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 за заявою ТОВ «Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» було порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго» та одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Провадження у справі про банкрутство здійснювалося відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону від 30.06.1999, оскільки справа була порушена до набрання чинності Законом України від 22.12.2012 №4212-VІ (нової редакції Закону).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 по справі №927/16/6б/13 заяву ТОВ «Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про порушення справи про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго» залишено без розгляду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Частиною 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов`язання та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абз.2 ч.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Тобто, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі №28/5005/3240/2012.

За таких обставин, твердження позивача про правомірне нарахування пені за прострочку оплати відповідачем за переданий у період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року природний газ після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з ухвалою від 18.01.2013 судом не приймаються до уваги. Боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховується, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Таким чином, враховуючи наведені вище положення законодавства та фактично встановлені обставини справи, суд доходить висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 2103079грн.24коп. пені, обчисленої за період з 26.11.2016 по 10.12.2017 за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, нарахованої під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів та про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, заперечення позивача щодо правомірності нарахування пені в період дії мораторію з посиланням на Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не приймаються судом до уваги.

З посиланням на ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором, позивач просить стягнути з відповідача 354607грн.45коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 26.11.2016 по 10.12.2017, а також 867657грн.42коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з 01.02.2017 по 30.11.2017.

Здійснивши перевірку розрахунку трьох процентів річних, судом встановлено, що розрахунок не відповідає приписам чинного законодавства та встановленим обставинам справи, оскільки не враховує зменшення суми заборгованості в день здійснення відповідачем часткової оплати, внаслідок чого нарахування трьох процентів річних проведено позивачем помилково на більшу суму заборгованості, аніж фактично існувала в цей день.

Судом встановлено, що фактичний розмір процентів річних за визначений позивачем період становить 353818грн.68коп.

Перевіривши правильність обчислення позивачем інфляційної складової боргу, суд також погоджується з позицією відповідача щодо невідповідності здійсненого позивачем розрахунку приписам чинного законодавства. Так, позивачем невірно проведено розрахунок інфляційних втрат за зобов`язаннями березня, квітня, травня, липня та серпня 2017 року.

Судом встановлено, що фактичний розмір інфляційних нарахувань за визначений позивачем період становить 858901грн.44коп.

Оскільки факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи, а тому суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань є правомірними, однак через допущенні помилки під час розрахунків, задовольняються судом частково у визначених вище сумах.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити частково і з відповідача на користь позивача належить стягнути 353818грн.68коп. трьох процентів річних та 858901грн.44коп. інфляційних нарахувань.

Згідно із ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжного доручення №7007117 від 31.07.2019 за подання даного позову до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 49880грн.16коп.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог частково, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 18190грн.80коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. В іншій частині (31689грн.36коп.) судовий збір покладається на позивача, тобто не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.13, 74, 75, 76, 77, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (вул. Реміснича, б.55-А, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 03357671) про стягнення 3325344грн.11коп. задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО», вул. Реміснича, б.55-А, м. Чернігів, 14000 (ідентифікаційний код 03357671) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601 (ідентифікаційний код 20077720) 353818грн.68коп. трьох процентів річних, 858901грн.44коп. інфляційних втрат, 18190грн.80коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОБЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (вул. Реміснича, б.55-А, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 03357671) в частині стягнення 2103079грн.24коп. пені, 788грн.77коп. трьох процентів річних та 8755грн.98коп. інфляційних втрат відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25 листопада 2019 року.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т. Г. Оленич