ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" листопада 2019 р. Cправа №902/466/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Вінницяобленерго", м.Вінниця

до комунального підприємства "Вінницяоблводоканал", м.Вінниця

про стягнення 27350186,61 заборгованості згідно договору про реструктуризацію заборгованості за постачання електричної енергії

за участю представників сторін:

позивача: Мацедонська Т.О., діє на підставі довіреності;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

11.06.2019 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про стягнення з комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" визначеного договором про реструктуризацію заборгованості №1291 від 28.12.2018 боргу, а саме: 25004740,89 грн боргу за активну електроенергію; 307650,00 грн - боргу за перетоки реактивної енергії; 7611,24 грн - боргу за перевищення договірних величин; а також нарахованих станом на 07.06.2,79 грн - пені; 140396,08 грн - 3% річних та 264308,12 грн - інфляційного збільшення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору №ВІ-200000 про постачання електричної енергії в частині здійснення обумовлених платежів у останнього виникла заборгованість станом на 01.10.2018 в сумі 62926058,52 грн за спожиту активну електричну енергію та 738342,84 грн за послуги з компенсації реактивної енергії. Зазначене зумовило укладення між сторонами Договору від 28.12.2018 №1291 "Про реструктуризацію заборгованості", за умовами якого погоджено графік погашення заборгованості. Разом з тим, за твердженням позивача, відповідач умови вказаного Договору виконав не в повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.06.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/466/19, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.07.2019.

На визначену судом дату (09.07.2019) з`явився представник позивача. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату та час його проведення останній повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

05.07.2019 на адресу суду надійшло клопотання відповідача №11/07-1383 від 05.07.2019 про відкладення підготовчого засідання в порядку п.3 ч.2 ст.183 ГПК України.

Також 05.07.2019 від позивача надійшла заява №08.14-6360 від 04.07.2019, із змісту якої слідує, що Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" зменшує розмір заявлених до стягнення позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача: 25004740,89 грн - боргу за активну електроенергію, 245366,13 грн - боргу за перетоки реактивної енергії; 7611,24 грн - боргу за перевищення договірних величин; а також нарахованих станом на 07.06.2019 - 1688549,98 грн - пені; 139962,34 грн - 3% річних; 263956,00 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Обґрунтовуючи подану заяву, позивач зазначав, що відповідачем протягом дії договору реструктуризації було частково сплачено 62283,87 грн заборгованості по реактивній енергії.

Ухвалою суду від 09.07.2019 заяву Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" №08.14-6360 від 04.07.2019 прийнято до розгляду та постановлено подальший розгляд справи №902/466/19 здійснити в межах предмету позову, який визначено у ній.

Окрім того, вказаною ухвалою продовжено відповідачу строк для надання відзиву по справі №902/466/19 до дати наступного судового засідання; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 01.08.2019, а також зобов`язано відповідача в повному обсязі виконати вимоги п.5 ухвали суду від 14.06.2019.

На визначену судом дату (01.08.2019) з`явились представники обох сторін. Разом з тим, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи, суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 08.08.2019.

В підготовче судове засідання 08.08.2019, з`явились представники обох сторін. За клопотанням представників сторін суд оголосив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошення перерви до 16.09.2019.

16.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №02.1-34/7287/19), в якому останній зазначав, що КП "Вінницяоблводоканал" вважає позовні вимоги АТ "Вінницяобленерго" безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, відповідач вказував, що згідно п.1.1 договору №1291 про реструктуризацію заборгованості КП "Вінницяоблводоканал" зобов`язалось сплатити борг у розмірі 63672012,61 грн, що утворився за договором на постачання електроенергії. Відповідно до умов договору остаточний розрахунок має бути здійснений до 28.12.2019. Враховуючи те, що строк дії договору не закінчився, відповідач вважає передчасними та безпідставними позовні вимоги щодо стягнення частини заборгованості за діючим договором реструктуризації.

Окрім того, представник відповідача вказував, що КП "Вінницяоблводоканал" виконуються умови договору реструктуризації і здійснюються розрахунки за даним договором. Зокрема в повному обсязі сплачено суму перевищення потужності у розмірі 7611,24 грн, що взагалі не враховано позивачем. Сума оплати заборгованості по сплаті за активну електроенергію більша на 500000 грн, ніж зазначено позивачем. Також представник відповідача стверджував, що на 42511,78 грн більше погашено заборгованості за реактивну електроенергію.

Обґрунтовуючи свою процесуальну позицію представник відповідача також зазначав, що у КП "Вінницяоблводоканал" відсутня можливість повного розрахунку з позивачем за поставлену електричну енергію, оскільки встановлений тариф не покриває повну собівартість послуг водопостачання та водовідведення. Додатково останній вказував на важкий фінансовий стан підприємства.

Як слідує із змісту вказаного відзиву, представник відповідача вважає, що так як у КП "Вінницяоблводоканал" відсутня вина в порушенні зобов`язання, виключається можливість застосування до нього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та ін фляційних втрат.

У відзиві представник відповідача також вказував, що ТОВ "Енера Вінниця", з яким укладено договір про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2019 №ВІ-200000 від 12.12.2011/27, відмовилось погодити здійснення повної оплати вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, як це зазначено у пункті 4.10 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018. Як зазначено у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до договору, оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі 100% попередньої оплати заявлених споживачем обсягів споживання на розрахунковий період.

За твердженням представника відповідача, невиконання вимог комерційної пропозиції призводить до повного припинення передачі електричної енергії підприємству, і як наслідок - до припинення водопостачання для споживачів міста Вінниці (п.7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Представник КП "Вінницяоблводоканал" зазначав, що через вказані причини виконати зобов`язання за договором реструктуризації підприємство змогло частково, але в більших обсягах, ніж зазначено у позові.

На визначену судом дату 16.09.2019 з`явились представники обох сторін. У зв`язку із неотриманням відзиву на позовну заяву представником позивача було заявлено клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні на іншу дату. Представник відповідача не заперечив щодо задоволення заявленого позивачем клопотання. Таким чином, з метою забезпечення можливості представнику позивача можливості реалізувати надані йому Господарським процесуальним кодексом України права зокрема на ознайомлення з матеріалами справи, суд постановив ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про задоволення клопотання представника позивача та оголошення перерви в судовому засіданні до 26.09.2019.

26.09.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив №1-14-0508 від 25.09.2019, в якому останній зазначив, що не погоджується з висновками, викладеними представником відповідача.

Так, обґрунтовуючи свою процесуальну позицію, представник АТ "Вінницяобленерго" поміж іншого вказував, що сторони уклали договір реструктуризації боргу №1291 від 28.12.2019, в якому встановили, що остаточна оплата має відбутись в строк до 28.12.2019, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, які визначені у погодженому графіку погашення заборгованості, а саме до 28 числа місяця.

При цьому представник позивача наголошував, що у зв`язку із неналежним виконанням боржником зобов`язань за договором про реструктуризацію, позивач звернувся до суду з позовом відносно не всієї суми боргу, а лише його частини, сплата якої була прострочена.

Крім того представник позивача щодо позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву про те, що "...сума, яку КП "Вінницяоблводоканал" сплатив в рахунок погашення заборгованості по сплаті за активну електроенергію є більшою на 500000,00 грн, а також КП "Вінницяоблводоканал" більшу суму сплатив в рахунок погашення заборгованості по реактивній енергії, а саме на 42511,78 грн..." зазначив наступне:

"Дійсно, після порушення господарським судом провадження у справі №902/466/19 Відповідач додатково 08.08.2019 сплатив по договору реструктуризації в рахунок погашення боргу по активній електроенергії суму 500000,00 грн та протягом червня - серпня 2019 шляхом оформлення правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог погашено заборгованість по перетокам реактивної енергії в сумі 42511,78 грн. При здійсненні зазначених платежів Відповідач в призначенні платежу зазначив, що це оплата згідно договору реструктуризації №1291/690 від 28.12.2018. При цьому Відповідачем не було визначено період за який мають бути зараховані сплачені суми. Враховуючи, те що на момент здійснення зазначених платежів Позивач вже звернувся до господарського суду з позовом, в якому зафіксував суму позовних вимог та сплатив суму судового збору, керуючись п.4.24 ПРЕЕ, Позивач зарахував сплачені кошти в рахунок погашення заборгованості, яка виникла по договору реструктуризації заборгованості з червня 2019 року, тобто вже після подання до суду позовної заяви. Таким чином, Позивач має усі підстави стверджувати, що Відповідач свої зобов`язання по договору реструктуризації заборгованості №1291 від 28.12.2018 виконує неналежним чином".

В підготовче судове засідання, призначене на 26.09.2019, з`явився представник відповідача - адвокат Зажирко Ю.Д. Під час вказаного судового засідання судом, після з`ясування у представника відповідача обставин щодо надання усіх доказів у справі, на які останній посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, ставилося на обговорення питання щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті. На запитання суду представник відповідача - адвокат Зажирко Ю.Д. зазначив, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду справи по суті.

Таким чином, за наслідками підготовчого судового засідання 26.09.2019, суд, з урахуванням позиції відповідача, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу для судового розгляду по суті на 29.10.2019.

28.10.2019 від представника відповідача надійшли заперечення наступного змісту:

"У відповіді на відзив позивачем безпідставно відкинуто аргументи, наведені у відзиві на позовну заяву, стосовно сплати за активну електроенергію на суму 500000 гривень і зарахування суми 42511,78 грн в якості оплати за реактивну електроенергію на виконання умов договору, і відмови від позовних вимог в цій частині.

Визнавши факт сплати визначених у договорі 7611,24 грн за перевищення договірних величин потужності, позивач також не відмовляється від позовних вимог про стягнення цієї суми.

При цьому, з посиланням на незрозумілу абревіатуру - «п.4.24 ПРЕЕ», у відповіді на ві дзив зазначається, що позивачем зараховано сплачені кошти «в рахунок погашення заборгованості .... з червня 2019 року, тобто вже після подання до суду позовної заяви»!?

Також, надано довідку СО ВМЕМ про це, без надання будь-яких підтверджуючих ці обставини первинних документів.

Натомість, п.4.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) передбачено, що при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

КП "Вінницяоблводоканал" на виконання договору №1291 від 28.12.2018 протягом жовтня місяця також сплачено 10000000,00 грн за активну електроенергію.

З приводу отримання вказаної суми, позивачем не надано ніяких доказів та заяв до суду. Зазначені обставини, для об`єктивного і повного розгляду справи, потребують з`ясуванню у справі, шляхом зобов`язання судом позивача надати відповідні докази...."

28.10.2019 в судове засідання для розгляду справи по суті з`явились представники обох сторін. Під час вказаного судового засідання з метою з`ясування обставин, на які посилається відповідач, зокрема щодо здійснення ним платежу протягом жовтня місяця у розмірі 10000000,00 грн, суд постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про оголошення перерви до 07.11.2019 та зобов`язав сторони надати суду первинні документи в підтвердження часткової оплати заборгованості.

06.11.2019 на адресу суду надійшли додаткові пояснення АТ "Вігнницяобленерго" №08-10665 від 05.11.2019. Так, останній зазначав, що після закриття підготовчого провадження відповідач здійснив часткову оплату по договору реструктуризації заборгованості №1291 від 28.12.2018 в загальній сумі 10000000,00 грн із зазначенням призначення платежу - "Оплата згідно договору реструктуризації №1291/690 від 28.12.2018".

Окрім того, представник позивача вказує, що оскільки відповідач при здійсненні зазначених платежів не визначив, за який період згідно затвердженого графіку здійснюється оплата, позивач частину сплачених в жовтні коштів в розмірі 5202171,00 грн зарахував як сплату боргу за активну електроенергію згідно графіку за жовтень 2019 року. Другу частину сплачених відповідачем в жовтні 2019 року коштів, яка перевищувала суму, необхідну для сплати згідно графіку в жовтні 2019 року, керуючись нормою п.4.24 ПРРЕЕ, Позивач зарахував як погашення заборгованості, яка виникла по договору реструктуризації в червні та липні 2019 року, тобто за період після звернення з позовом до суду. Кошти в сумі 4702171,00 грн Позивачем були зараховані в погашення залишку заборгованості за червень 2019 року, а частина коштів у сумі 95658,00 грн заховані в рахунок погашення заборгованості за липень 2019 року.

07.11.2019 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява за підписом представника комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" - адвоката Зажирка Ю.Д. до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про визнання недійсним Договір про реструктуризацію заборгованості №1291 від 28.12.2018.

В додатку до зустрічної позовної заяви містилися докази її направлення іншій сторін без доказів в обґрунтування обставин, в ній викладених, та доказів про оплату судового збору.

При цьому комунальним підприємством "Вінницяоблводоканал" зустрічний позов подано з порушенням строку, встановленого ч.1 ст.180 Господарського процесуального кодексу України, хоча ухвалою суду від 09.07.2019 відповідачу продовжено строк для надання відзиву по справі №902/466/19 до "...дати наступного судового засідання..." (тобто до 01.08.2019). Зазначене в розумінні ч.1 ст.180 Господарського процесуального кодексу України продовжило строк для можливого звернення відповідача до суду з зустрічним позовом.

Окрім того, згідно з ч.1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Представником відповідача не було повідомлено суду жодної причини, у тому числі поважної, через яку ним пропущено встановлений законом строк для подання зустрічного позову. Відповідно до п.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В зв`язку з недотриманням представником відповідача порядку та строків звернення до суду із зустрічним позовом, судом застосовано визначені ч.6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України наслідки такого порушення та 07.11.2019 постановлено ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви заявнику.

07.11.2019 представник відповідача - адвокат Зажирко Ю.Д. звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи (вх. №02.1-34/9163/19), яка мотивована неможливістю участі в судовому засіданні за станом здоров`я.

Додатково представником відповідача подано до суду клопотання (вх. №02.1.-34/9162/19 від 07.11.2019), в якому останній просив суд відкласти слухання справи строком до одного місяця (не менше 3 тижнів), в зв`язку з можливою госпіталізацією та необхідністю медичного обстеження. При цьому представник відповідача зазначав про неможливість залучення іншого представника, що зумовлено обсягом справи та іншими обставинами.

Суд ухвалою від 07.11.2019 задовольнив клопотання представника відповідача за вх. №02.1-34/9163/19 та відклав розгляд справи до 18.11.2019. В задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на строк до одного місяця судом відмовлено, так як строки розгляду справи по суті обмежені положеннями ст.95 Господарського процесуального кодексу України.

Станом на 19.11.2019 до матеріалів справи не було подано доказів в обґрунтування поважності причин неприбуття представника КП "Вінницяоблводоканал" Зажирка Ю.Д. в судове засідання 07.11.2019, документи про неможливість брати участь при розгляді даної справи в суді "...строком до одного місяця (не менше 3 тижнів)..." (про що, як зазначено вище, зазначив адвокат у письмовій заяві від 07.11.2019).

18.11.2019 від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі до перегляду ухвали Господарського суду Вінницької області від 07.11.2019 в порядку апеляційного провадження Північно-західним апеляційним господарським судом.

На визначену судом дату (18.11.2019) з`явилися представники обох сторін.

Під час вказаного судового засідання судом було розглянуто вищезазначену заяву представника відповідача про зупинення провадження у справі та постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу про відмову в її задоволенні.

При прийнятті вказаного рішення суд керувався наступним.

На момент звернення представника відповідача з даною заявою у суду були відсутні підстави для застосування пп.17.12 Розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до пп. 17.10 Розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6-8, 10, 12-14, 17-21, 31-33 частини першої статті 255 цього Кодексу, чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються усі матеріали.

Водночас відповідно до пп.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.91 Господарського процесуального кодексу України (в попередній редакції Кодексу) місцевий господарський суд у триденний строк надсилає одержану апеляційну скаргу разом зі справою, а у випадках, передбачених частиною третьою статті 106 цього Кодексу, - копіями матеріалів справи відповідному апеляційному господарському суду.

З огляду на викладені норми Кодексу для прийняття рішення щодо направлення матеріалів справи до апеляційного суду необхідною умовою є одержання відповідної апеляційної скарги. Тоді як станом на момент розгляду заяви представника відповідача, апеляційна скарга на адресу суду не надходила.

Також під час вказаного судового засідання, 18.11.2019, судом було розглянуто подану представником відповідача заяву про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/466/19.

При розгляді вказаної заяви судом встановлено, що наведені представником відповідача підстави для відводу судді зводяться виключно до оцінки процесуального рішення, прийнятого суддею відносно клопотання про зупинення провадження у даній справі. Разом з тим, вказана обставина відповідно до ч.4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для відводу судді від розгляду справи, а натомість є предметом дослідження в апеляційній інстанції (п.4 ст.269, ст.277 ГПК України).

Тому суд в порядку ч.3 ст.43 ГПК України визнав зловживанням процесуальними правами дії представника відповідача щодо заявлення завідомо безпідставного відводу та застосував визначені вказаною норми Кодексу наслідки такого зловживання, а саме постановив ухвалу від 18.11.2019 про залишення без розгляду заяви про відвід судді.

Під час судового засідання 18.11.2019 представник відповідача адвокат Зажирко Ю.Д. без дозволу суду залишив залу судового засідання, таким чином ухилившись від участі в процесі та таким чином позбавив відповідача представництва його інтересів під час розгляду справи №902/466/19.

Зазначені дії адвоката Зажирка Ю.Д. зумовили необхідність в оголошенні перерви в судовому засіданні 18.11.2019 з метою забезпечення відповідачу можливості реалізації останнім визначених Господарським процесуальним кодексом України прав, а саме на участь свого представника в судовому засіданні.

19.11.2019 на електронну адресу суду, а також через канцелярію суду надійшла заява від 19.11.2019 про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/466/19 в якій представник відповідача Зажирко Ю.Д. зазначив, що має сумніви у неупередженості та об`єктивності судді, оскільки суддею відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №902/466/19 до перегляду ухвали Господарського суду Вінницької області від 07.11.2019 про повернення зустрічної позовної заяви в порядку апеляційного провадження Північно-Західним апеляційним господарським судом.

На визначену судом дату (19.11.2019) з`явився представник позивача. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату та час його проведення останній повідомлений належним чином шляхом оформлення відповідних телефонограм (телефонограми та деталізації рахунків за номером, з якого здійснювались дзвінки, містяться в матеріалах справи).

Суд констатує, що аналогічним способом відповідач повідомлявся про судове засідання 18 листопада 2019 року, в яке з`явився представник останнього.

Вказаний вид повідомлення узгоджується з приписами ч.6 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідач належним чином був повідомлений про дане судове засідання і йому відомо про його час та дату. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Під час судового засідання 19.11.2019, розглядаючи заяву про відвід судді від розгляду даної справи, суд врахував, що 18.11.2019 до Господарського суду Вінницької області відповідачем була вже подана письмова заява про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/466/19 з посиланням на аналогічні обставини.

З огляду на викладене, із врахуванням положень ч.5 ст.38 Господарського процесуального кодексу України, судом постановлено ухвалу від 19.11.2019 про залишення заяви представника Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" б/н від 19.11.2019 про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/466/19 без розгляду.

Також в судовому засіданні 19.11.2019 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.12.2011 між публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" (далі по тексту також - постачальник, позивач) та комунальним підприємством "Вінницяоблводоканал" (далі по тексту також - споживач, відповідач) було укладено Договір про постачання електричної енергії №ВІ-200000 (далі по тексту - Договір № ВІ-200000, Договір).

Згідно предмету Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 31413,47 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п.1.1 Договору № ВІ-200000).

Пунктом 2.3.3 Договору № ВІ-200000 визначено обов`язок споживача оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 "Порядок розрахунків" та №4 "Графік зняття показників засобів обліку електроенергії".

Відповідно до п.2.3.4 Договору № ВІ-200000 споживач зобов`язується здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

28.12.2018 ПАТ "Вінницяобленерго" (далі по тексту також - кредитор, позивач) та КП "Вінницяоблводоканал" (далі по тексту також - боржник, відповідач) досягли згоди про реструктуризацію частки заборгованості станом на 18.12.2018, що підтверджена сторонами шляхом підписання акту звірок взаєморозрахунків №200000 від 18.12.2018, та уклали Договір № 1291 про реструктуризацію заборгованості.

Акт звірки №200000 від 18.12.2018 з боку СО Вінницькі міські ЕМ підписав керівник та бухгалтер, зі сторони КП "Вінницяоблводоканал" - керівник і бухгалтер. Договір про реструктуризацію заборгованості №1291 від 28.12.2018 підписаний генеральним директором ПАТ "Вінницяобленерго" А.Л.Поліщуком та начальником КП "Вінницяоблводоканал" Чернятинським О.Д.

Під час здійснення провадження у даній справі сторони не ставили під сумнів підписи на зазначених документах, суми, визначених у них заборгованостей, та дійсність правочину.

Згідно предмету Договору Боржник сплачує на користь Кредитора борг у розмірі 63672012,61 грн, що утворився за договором на постачання електроенергії №ВІ-200000 від 12.12.2011 та підтверджений сторонами у акті звірок взаєморозрахунків від 18.12.2018, який є невід`ємною частиною даного договору (п.1.1 Договір № 1291).

Відповідно до п.1.2 Договору №1291 боржник сплачує борг на умовах, визначених даним договором.

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Договору №1291 передбачено, що боржник зобов`язується починаючи з січня 2019 року щомісячно перерахувати на рахунки кредитора чергові платежі з реструктуризованої суми згідно із наведеним в п.2.1.2 графіком, з обов`язковим 100% перерахуванням коштів за поточне споживання електроенергії.

В підпункті 2.1.2 пункту 2.1 Договору № 1291 сплачувати частку боргу, зазначену в п.1.1 даного договору наступним графіком:

№ п/пДата платежуАктивна ел.енергія (грн) Реактивна електроенергія (грн)Перевищення договірних величин потужності (грн)
12345
1до 03.01.,00
2до 28.01.1,0061530,007 611,24
3до 28.02.1,0061530,00
4до 28.03.1,0061530,00
5до 28.04.1,0061530,00
6до 28.05.1,0061530,00
7до 28.06.1,0061530,00
8до 28.07.1,0061530,00
9до 28.08.1,0061530,00
10до 28.09.1,0061530,00
11до 28.10.1,0061530,00
12 до 28.11.1,0061530,00
13 до 28.12.1,0061530,00
14Всього62926058,53738342,847611,24

Згідно до пп. 2.1.5 п. 2..1 Договору № 1291 боржник зобов`язується здійснювати всі платежі на підставі рахунків кредитора не пізніше п`яти банківських днів з дати направлення рахунку.

Кредитор зобов`язується прийняти грошові кошти, які надходять від боржника та зарахувати їх в погашення заборгованості (пп. 2.2.1 п.2.2 Договору №1291).

Пунктом 3.2 Договору №1291 сторони узгодили, що за прострочення виконання грошових зобов`язань боржник сплачує кредитору:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу, враховуючи дань фактичної оплати;

- індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми.

На виконання умов Договору №1291 відповідач за період з січня 2019 по травень 2019 сплатив на рахунок відповідача 1506114,11 грн, в якості погашення боргу по активній електричній енергії.

Зазначене підтверджується платіжними дорученнями: №1 від 03.01.2019 (500000,00 грн), №1 від 04.01.2019 (6114,11 грн), №499 від 08.02.2019 (1000000,00 грн).

Разом з тим, за умовами пп.2.1.2 п.2.1 Договору №1291 в термін до 28.05.2019 відповідач був зобов`язаний сплатити на користь позивача в рахунок погашення боргу по активній електроенергії суму в розмірі 26510855,00 грн, по перетокам реактивної енергії - 307650 грн та за перевищення договірних величин - 7611,24 грн.

Таким чином, станом на 28.05.2019, за твердженням позивача, заборгованість відповідача по договору реструктуризації заборгованості №1291 від 18.12.2018 складає 25320002,13 грн, в тому числі: борг по активній електроенергії - 25004740,89 грн, в тому числі: борг по активній електроенергії - 25004740,89 грн, по перетокам реактивної енергії 307650,00 грн та за перевищення договірних величин - 7611,24 грн

Вказана обставина стала підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Зважаючи на процесуальну позицію сторін у даній справі, суд визнав за необхідне надати оцінку Договору №1291 від 18.12.2018 про реструктуризацію заборгованості, застосувавши наступні норми Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За загальним правилом, викладеним у статті 640 Цивільного кодексу України:

1. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

2. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

3. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Також суд приймає до уваги норми Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.179 ч.7 цього Кодексу господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 180 частини 2, 3 Господарського кодексу встановлює, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст.181 ч.1 того ж Кодексу господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як слідує з змісту Договору №1291 від 18.12.2018 про реструктуризацію заборгованості, сторонами, відповідно до ч.3 ст.180 Господарського кодексу України, досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

Таким чином Договір №1291 від 18.12.2018 про реструктуризацію заборгованості є укладеним. При цьому суд констатує, що даний правочин не є нікчемним, а також у суду відсутні підстави для визнання його недійсним (як і вважати його таким) з огляду на наступні законодавчі норми.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В свою чергу, в силу вимог ч.ч. 2 та 3 ст.237 ГПК України: "При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин."

Разом з цим, станом на час вирішення даного спору відповідач у визначений Господарським процесуальним кодексом час і спосіб не звертався до суду з позовом про визнання Договору №1291 від 18.12.2018 про реструктуризацію заборгованості недійсним, в т.ч. щодо визначеної сторонами суми заборгованості.

При цьому суд враховує, що укладення між сторонами Договору №1291 від 18.12.2018 про реструктуризацію заборгованості відповідає положенням п. 4.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, відповідно до яких у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію сторони за взаємною згодою укладають договір щодо реструктуризації заборгованості та оформлюють графік погашення заборгованості, який є додатком до договору.

Окрім того, додатково варто підкреслити викладене відповідачем у відзиві на позовну заяву твердження наступного змісту: "КП "Вінницяоблводоканал" виконуються умови договору реструктуризації і здійснюються розрахунки за даним договором....". Зазначене в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями із зазначенням призначення платежу: "Оплата згідно договору реструктуризації № 1291/690 від 28.12.2018".

Вказані дії КП "Вінницяоблводоканал" свідчать про схвалення останнім означеного правочину.

З огляду на викладене та враховуючи, що договір №1291 в належний спосіб ніким не оспорено, суд доходить до висновку, що станом на час прийняття судом рішення у даній справі він є чинним та підлягає виконанню.

Варто зауважити, що сторони по справі не ставили під сумнів визначену в Договорі №1291 від 18.12.2018 суму заборгованості комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" перед акціонерним товариством "Вінницяобленерго" за період з 01.01.2016 по 01.10.2018 в сумі 62926058,52 грн (за активну електричну енергію) та в сумі 738342,84 грн (за компенсацію реактивної енергії).

При цьому судом враховано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 ЦК України).

Даючи оцінку дотриманню відповідачем умов Договору № 1291 від 18.12.2018 про реструктуризацію заборгованості суд відзначає наступне.

В підпункті 2.1.2 пункту 2.1 Договору №1291 сторони обумовили графік погашення відповідачем боргу в розмірі 63672012,61 грн, шляхом внесення останнім щомісячних платежів до 28 числа (за виключенням першого платежу за активну електричну енергію, який становить 500000,00 та підлягає оплаті до 03.01.2019) за активну електроенергію в розмірі 5202171,00 грн та реактивну електроенергію в розмірі 61530,00 грн, а також разовий платіж за перевищення договірних величин потужності в сумі 7611,24 в строк до 28.01.2019.

За визначений позивачем в позовній заяві період, а саме з 03.01.2019 по 28.05.2019, судом встановлено наявність у комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" зобов`язання по сплаті коштів за активну електроенергію у розмірі 26510855,00 грн, за реактивну електроенергію у розмірі 307560,00 грн та 7611,24 грн за перевищення договірних величин потужності.

Як встановлено судом, відповідачем на виконання умов Договору №1291 за період з січня 2019 по травень 2019 сплачено на рахунок відповідача 1506114,11 грн, в якості погашення боргу по активній електричній енергії, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (том 1 а.с. 37-39).

На підставі цього позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача по договору реструктуризації заборгованості №1291 від 18.12.2018 в розмірі 25320002,13 грн, в тому числі: борг по активній електроенергії - 25004740,89 грн, по перетокам реактивної енергії 307650,00 грн та за перевищення договірних величин 7611,24 грн.

Разом з тим, між КП "Вінницяоблводоканал" та АТ "Вінницяобленерго" були укладені правочини про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до умов яких зменшено заборгованість за реактивну електроенергію, зокрема: від 23.01.2019 (на суму 18588,71 грн), від 21.02.2019 (на суму 12026,04 грн) від 25.03.2019 (на суму 10636,12 грн), від 23.04.2019 (на суму 10712,61 грн), від 27.05.2019 (на суму 10320,39 грн).

Судом встановлено наявність заборгованості відповідача по договору реструктуризації заборгованості №1291 від 18.12.2018 перед позивачем за період з січня 2019 по травень 2019 за активну електроенергію в розмірі 25004740,89 грн, за перетоки реактивної енергії в розмірі 245366,13 грн.

Суд також надав оцінку здійсненим відповідачем під час розгляду даної справи на виконання умов договору №1291 платежам та зарахуванню їх позивачем.

КП "Вінницяоблводоканал" проведено наступні платежі відповідно до платіжних доручень:

- №3347 від 08.08.2019 на суму 200000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата згідно договору реструктуризації №1291/690 від 28.12.2018".

- №3348 від 08.08.2019 на суму 200000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата згідно договору реструктуризації №1291/690 від 28.12.2018".

- №3349 від 08.08.2019 на суму 40000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата згідно договору реструктуризації №1291/690 від 28.12.2018".

- №3350 від 08.08.2019 на суму 60000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата згідно договору реструктуризації №1291/690 від 28.12.2018";

- №3548 від 02.10.2019 на суму 2000000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата згідно договору реструктуризації №1291/690 від 28.12.2018";

- №3597 від 09.10.2019 на суму 5000000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата згідно договору реструктуризації №1291/690 від 28.12.2018";

- №3644 від 11.10.2019 на суму 3000000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата згідно договору реструктуризації №1291/690 від 28.12.2018";

Окрім того, між КП "Вінницяоблводоканал" та АТ "Вінницяобленерго" були укладені правочини про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до умов яких зменшено заборгованість відповідача за реактивну електроенергію, зокрема: від 24.06.2019 (на суму 13498,48 грн), від 23.07.2019 (на суму 13435,74 грн), від 21.08.2019 (на суму 15577,56 грн), від 22.10.2019 (на суму 13854,24 грн).

Як слідує з матеріалів справи, зокрема Акту взамозвірки розрахунків (том 4 а.с.12-14) кошти, які надійшли в жовтні 2019 року від КП "Вінницяоблводоканал" згідно платіжних доручень від 02.10.2019 №3548, від 09.10.2019 №3597, від 11.10.2019 №3644 на загальну суму 10000000,00 грн, по даним бухгалтерського обліку СО "Вінницькі електричні мережі" АТ "Вінницяобленерго", були зараховані по договору реструктуризації заборгованості від 28.12.2018 №1291 в рахунок погашення заборгованості за активну електроенергію за червень 2019 - 4797829,00 грн. Решту сплачених в жовтні коштів в розмірі 5202171,00 грн позивачем зараховано як сплату боргу за активну електроенергію згідно графіку за жовтень 2019.

Кошти, відносно яких між сторонами було укладено правочини про зарахування зустрічних однорідних вимог, протягом червня - серпня 2019 в сумі 56365,54 грн були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості за реактивну електроенергію по договору реструктуризації заборгованості від 28.12.2018 №1291 за період з червня 2019 по жовтень 2019.

Щодо здійснених позивачем зарахувань сплачених відповідачем коштів протягом серпня 2019 - жовтня 2019, суд враховує наступне.

Як слідує із вищезазначених платіжних доручень та правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач при здійсненні зазначених платежів не визначав, за який саме період (згідно затвердженого графіку) здійснюється оплата.

Досліджуючи зміст Договору реструктуризації заборгованості №1291 від 28.12.2018 суд встановив, що сторони не визначили порядок черговості зарахування платежів, у разі наявності заборгованості за попередні періоди.

Відповідно до абз.2 п.4.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Отже, вказаний пункт Правил надає право електропостачальнику зарахувати здійснену споживачем оплату при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення, водночас з огляду на його зміст не є імперативною нормою для її застосування.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність заперечень відповідача відносно здійснених останнім зарахувань.

Судом не встановлено наявності в діях позивача порушень при зарахуванні сплачених відповідачем коштів протягом серпня 2019 - жовтня 2019 в рахунок погашення заборгованості, яка настала після звернення КП "Вінницяоблводоканал" до суду з даним позовом.

Судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст.534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Враховуючи вказану норму Кодексу, у випадку зарахування позивачем сплачених відповідачем коштів за період з серпня 2019 по жовтень 2019 в рахунок погашення заборгованості, яка є предметом судового розгляду, першочергово покривається сума нарахованої до стягнення пені, а тільки після цього основана заборгованість, що в свою чергу спричинило б несприятливі наслідки для відповідача.

З огляду на встановлені обставини, суд констатує наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене вище, що матеріалами справи підтверджено невиконане грошове зобов`язання відповідача по договору реструктуризації заборгованості №1291 від 18.12.2018 перед позивачем за період з січня 2019 по травень 2019 в розмірі 25004740,89 грн за активну електроенергію та 245366,13 грн за перетоки реактивної енергії, суд задовольняє позовні вимоги у вказаній частині.

Поряд з цим матеріалами справи не підтверджено заявлену до стягнення позивачем суму боргу за перевищення договірних величин в розмірі 7611,24 грн з огляду на наступне.

В справі наявні платіжні доручення на загальну суму 7611,24 грн з призначенням платежу: ".. санкція за перев. Дог.вел.потужн..", зокрема: № 5702 від 26.12.2018 на суму 4999,02 грн та №8 від 08.01.2019 на суму 2612,22 грн (а.с. 143-144, том 3).

Окрім того, позивач у відповіді на відзив № 1-14-0508 від 25.09.2019 зазначає, що на момент звернення до суду відповідачем фактично було сплачено по договору реструктуризації заборгованості №1291 від 18.12.2018 в рахунок погашення заборгованості за перевищення договірних величин потужності 7611,24 грн.

З огляду на викладене, вказана вимога позивача не підлягає задоволенню.

Судом також розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 1688549,98 грн пені; 139962,34 грн - 3% річних; 263956,00 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, що нараховані станом на 07.06.2019 (про що зазначено позивачем на стор.3 позовної заяви №08.14-5526 від 10.06.2019).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як зазначалось вище, сторони в п.3.2. Договору №1291 передбачили міру відповідальності споживача за прострочення останнім виконання грошових зобов`язань, а саме: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу, враховуючи дань фактичної оплати; індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт прострочення відповідачем грошових зобов`язань за Договором №1291, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних та пені (що нараховані станом на 07.06.2019) із врахуванням положень ч.5 ст.254 ЦК України, за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН", суд дійшов висновку про правомірність нарахування сум, заявлених до стягнення в цій частині (пені у розмірі 1688549,98 грн, 3% річних у розмірі 139962,34 грн, інфляційних втрат у розмірі 263956,00 грн).

При цьому відповідно до ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відзиві на позовну заяву (вх. №02.1-34/7287 від 16.09.2019) відповідач наводив нормативне обґрунтування зменшення розміру неустойки, не заявляючи до суду відповідного клопотання. Тому суд вважає за необхідне вирішити питання щодо зменшення розміру нарахованої позивачем до стягнення пені з власної ініціативи.

В п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 роз`яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Слід зазначити, що висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас суд зауважує, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013.

В даному випадку при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки, суд враховує, що згідно п.2.1 статуту КП "Вінницяоблводоканал" метою діяльності підприємства є задоволення потреб населення області в наданні якісних послуг та одержання прибутку. Предметом діяльності Підприємства, поміж іншого, є: виробництво та реалізація питної води населенню, питної і технічної води підприємствам міст, селищ та інших населених пунктів Вінницької області; приймання від підприємств, організацій і населення стічних вод, їх очистка (п.2.2 Статуту).

При цьому відповідно до п.2.2.2 Договору про реструктуризацію заборгованості № 1291 від 28.12.2018, у випадку несплати до вказаної дати чергової суми, зазначеної в п.2.1.2 даного договору, кредитор має право припинити подачу електричної енергії боржнику у порядку передбаченому Правилами роздрібного ринку, незалежно від 100% оплати поточного споживання електроенергії за діючим договором про постачання електроенергії № ВІ-200000 від 12.12.2011.

Також пунктом 3.4 Договору №1291 визначено, що в разі недотримання боржником термінів і порядку розрахунків за цим договором кредитор має право розірвати цей договір в односторонньому порядку та припинити постачання електроенергії боржнику без додаткового попередження, починаючи із дня наступного після дня невиконання зобов`язань по даному договору.

Враховуючи стратегічне значення підприємства відповідача для міста Вінниці, з метою попередження негативних наслідків, які можуть настати для населення та підприємств міст, селищ та інших населених пунктів Вінницької області у вигляді відключення водопостачання, в зв`язку із надмірним фінансовим навантаженням на КП "Вінницяоблводоканал", наявний в матеріалах справи звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 рік КП "Вінницяоблводоканал", з якого слідує збиткова діяльність останнього, суд вважає за необхідне власної ініціативи зменшити розмір пені до 1 грн.

При цьому суд враховує, що відповідачем вживалися та вживаються заходи, направлені на виконання основного зобов`язання, що слідує із періодичності та розміру проведених останнім платежів.

Наведені факти вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування ст.551 ЦК України.

При цьому суд вважає за необхідне вказати, що формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК України і ст.230 ГК України. Оскільки 3 % річних, а також інфляційні втрати не є штрафними санкціями, дані нарахування не підпадають під правове регулювання ч.3 ст.551 ЦК України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення суми.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

За правилами ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розрахунку зазначених сум суд виходить з того, що предметом судового розгляду на момент ухвалення рішення є вимоги, викладені в заяві (вх. №02-1-34/5476/19 від 05.07.2019), розмір яких становить 27350186,58 грн. Судовий збір за даною майновою вимогою становить 410252,80 грн. В зв`язку із задоволенням позову в частині стягнення 27342575,34 грн стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 410138,63 грн.

Враховуючи, що при зверненні з даним позовом до суду позивач сплатив 411158,52 грн судового збору, при цьому під час здійснення провадження у справі була прийнята до розгляду заява про зменшення позовних вимог з 27410567,88 грн до 27350186,58 грн, суд дійшов висновку, що сплачена сума судового збору в розмірі 905,72 підлягає поверненню з державного бюджету (п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011). За відсутності відповідного клопотання дане питання судом не вирішується.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що у вступній та резолютивній частинах рішення від 19.11.2019, яке було оголошено в судовому засіданні допущено описку відносно розміру судового збору, а також про присудження до стягнення з відповідача 7611,24 грн боргу за перевищення договірних величин.

Так, відповідно до п.п. 1, 2 ст.243 ГПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне виправити допущені описки в скороченому рішенні суду від 19.05.2019 з власної ініціативи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 243, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" (вул.Київська, 173, м.Вінниця, 21000, ) на користь акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул.Магістратська, 2, м.Вінниця, 21050, код ЄДРПОУ 001300,89 грн боргу за активну електроенергію; 245366,13 грн - боргу за перетоки реактивної енергії; 139962,34 грн 3% річних; 263956,00 грн інфляційних втрат; 1,0 грн пені; 410138,63 грн судового збору.

3. В частині стягнення 1688548,98 грн пені та 7611,24 грн боргу за перевищення договірних величин відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

6. Виправити описку допущену у скороченому тексті рішення Господарського суду Вінницької області від 19.11.2019 по справі № 902/466/19 шляхом викладу його резолютивної частини в наступній редакції:

" 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" (вул.Київська, 173, м.Вінниця, 21000, ) на користь акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул.Магістратська, 2, м.Вінниця, 21050, код ЄДРПОУ 001300,89 грн боргу за активну електроенергію; 245366,13 грн боргу за перетоки реактивної енергії; 139962,34 грн 3% річних; 263956,00 грн. інфляційних втрат; 1,0 грн пені; 410138,63 грн судового збору.

3. В частині стягнення 1688548,98 грн пені та 7611,24 грн боргу за перевищення договірних величин відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 29 листопада 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Магістратська, 2, м.Вінниця, 21050);

3 - відповідачу (вул.Київська, 173, м.Вінниця, 21000)