ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.11.2019 р. Справа № 914/2456/19

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., розглянувши матеріали справи

за заявою:Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна», м. Львів
до боржника:Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСЛТ», м. Львів
про:про видачу судового наказу про стягнення 27 782,88 грн

ВСТАНОВИВ:

27.11.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна», м. Львів надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСЛТ», м. Львів 27 782,88 грн заборгованості за договором №235/Ст/18К про надання послуг з вивезення (збирання, зберігання і перевезення) твердих побутових відходів від 11.05.2018.

Згідно ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 148 ГПК України).

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частин 1-5 статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів передбачений пунктом 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55. Згідно з вказаним стандартом відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Водночас, як з`ясовано судом, до заяви про видачу судового наказу долучено договір №235/Ст/18К про надання послуг з вивезення (збирання, зберігання і перевезення) твердих побутових відходів від 11.05.2018, додатковий договір від 23.04.2019, додаток 1 до договору, інші документи у незасвідчених копіях. Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі №904/8549/17, неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи та є підставою для скасування судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ГПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Згідно п. 2 ч. 3 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника.

Частиною 3 ст. 56 ГПК України передбачено, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи підтверджуються, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, заява підписана представником заявника за довіреністю Вітів В.Я., що діяв на підставі довіреності. В підтвердження повноважень представника на підписання заяви про видачу судового наказу долучено незасвідчену копію довіреності від 30.08.2019, які в порушення вимог ч.5 ст. 91 ГПК України не містять слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів і прізвища та дати такого засвідчення. Відтак, заявником не подано належних доказів в підтвердження повноважень представника на підписання поданої заяви.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За наведених обставин, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу у зв`язку з тим, що вказані вимоги заявлено з порушенням ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 148, 150, 152, 153 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна», м. Львів у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСЛТ», м. Львів 27 782,88 грн заборгованості.

2. Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Суддя Мазовіта А.Б.