ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа№ 910/13709/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Гектар-Херсон"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2019

у справі № 910/13709/19 (суддя Морозов С.М.)

за позовом: 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Гектар-Херсон", Херсонська область, Геніческий район, с. Генічеська Гірка

2. Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми "Перлина Поділля", Хмельницька область, Білогірський район, смт. Білогір`я

до Міністерства юстиції України, м. Київ

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Гектар-Херсон" (позивач-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми "Перлина Поділля" (позивач-2) звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України (відповідач) №2353/5 від 31.07.2019 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі №910/13709/19 відмовлено позивачам у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), у зв`язку із тим, що заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Гектар-Херсон" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі №910/13709/19, справу передати на розгляд Господарському суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 справу №910/13709/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Ходаківської І.П., суддів: Демидової А.М. та Владимиренко С.В.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом у результаті неправильної кваліфікації спірних правовідносин і, як наслідок, помилкового застосування судом норм процесуального права щодо підстав відмови у відкритті провадження у справі.

На думку скаржника, вимоги позивачів спрямовані на поновлення їх порушеного майнового права, а саме права власності на нерухоме майно, позов мотивовано відсутністю такого права у Компанії «Комбест Сервісіз ЛТД», що підтверджує наявність ознак спору про право, а не публічно-правового спору, а тому даний судовий спір підлягає розгляду в порядку господарського, не адміністративного судочинства.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Гектар-Херсон" (позивач-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми "Перлина Поділля" (позивач-2) звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №2353/5 від 31.07.2019 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались, зокрема, на те, що 31.07.2019 за результатами розгляду скарги Компанії «Комбест Сервісіз ЛТД», яка є засновником та власником частки у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «ОК «Енергія», Міністерством юстиції України було прийнято рішення у формі наказу №2353/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" щодо нерухомого майна, яке на праві власності належить позивачам. Даний наказ Міністерства юстиції України є рішенням, яким порушені права, свободи та інтереси позивачів на вільне володіння та користування нерухомим майном набутим на підставі цивільно-правових угод. На думку позивачів, спірний наказ є незаконним та прийнятим з порушенням вимог ч.5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з огляду на відсутність у Компанії «Комбест Сервісіз ЛТД» законного інтересу по відношенню до оскаржуваних реєстраційних дій та відсутність порушення її прав внаслідок вчинення таких реєстраційних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі №910/13709/19 відмовлено позивачам у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 175 ГПК України, з посиланням на те, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки правовідносини виникли у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень, що вказує на публічно-правовий характер судового спору. Також суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №826/4906/17, в якій, серед іншого, зазначено про те, що спір щодо правомірності наказу Міністерства юстиції України про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень має виключно публічно-правовий характер і, відповідно, вирішується в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви, матеріально-правовою вимогою позивачів у цій справі є визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України про скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельні ділянки та об`єкти житлової і нежитлової нерухомості.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі за текстом - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, і господарських чи цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно (права власності на спірні об`єкти нерухомого майна), не мав публічно-правових відносин саме з позивачами. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про скасування державної реєстрації ухвалене за скаргою іншої особи, а не позивачів.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивачі фактично обґрунтували позовні вимоги наявністю у них права власності і відсутністю такого права у Компанії «Комбест Сервісіз ЛТД» і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо скасування права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачами.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що спір про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивачів на нерухоме майно іншою особою.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про скасування наказу Мін`юсту безпосередньо пов`язане із захистом позивачами своїх цивільних прав у спорі щодо нерухомого майна, яке, за твердженням позивачів, набуте на підставі цивільно-правових угод. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору його слід вирішувати за правилами господарського судочинства. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а (провадження №11-369апп19).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 175 ГПК України не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі №910/13709/19 - скасуванню з передачею позовної заяви на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.3 ст. 271 ГПК України, у даному випадку - про відмову у відкритті провадження у справі з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 271, 275, 280-282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Гектар-Херсон" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі №910/13709/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі №910/13709/19 скасувати.

3. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Гектар-Херсон" та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої агрофірми "Перлина Поділля" до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу у справі №910/13709/19 передати на розгляд Господарському суду міста Києва.

4. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28.11.2019

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко