РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2019Справа № 910/7363/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет"

до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк" Тімонін Олександр Олексійович

третя особа-1Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

третя особа-2 Національний банк України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - Сіренко Ю.Є.;

від відповідача-2 - не з`явився;

від третьої особи-1 - не з`явився;

від третьої особи-2 - не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів з наступними вимогами:

- визнати незаконними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк" Старцевої Тетяни Володимирівни (04112, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд.48) в особі правонаступника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк" Тімоніна Олександра Олексійовича (04112, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд.48) у виді включення до ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк" (; юридична адреса: 04070, м.Київ, Контрактова площа, буд.10-А) грошових коштів у сумі 2 800 000,00 грн. (два мільйони вісімсот тисяч гривень 00 копійок), які належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Елітмет" (; юридична адреса: 49050, м.Дніпро, вул.Полігонна, буд.10-Б);

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк" Старцеву Тетяну Володимирівну (04112, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд.48) в особі правонаступника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк" Тімоніна Олександра Олексійовича (04112, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд.48) виключити з ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства "ДіамантБанк" (; юридична адреса: 04070, м.Київ, Контрактова площа, буд.10-А) грошові кошти у розмірі 2 800 000,00 грн. (два мільйони вісімсот тисяч гривень 00 копійок), які належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Елітмет" (; юридична адреса: 49050, м.Дніпро, вул.Полігонна, буд.10-Б).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки грошові кошти в сумі 2 800 000,00 грн, які знаходять на поточному рахунку позивача у відповідача-1, останньому не належать, відповідачем-2, на думку позивача, було протиправно включено вказані грошові кошти до ліквідаційної маси відповідача-1, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати такі дії незаконними та зобов`язати відповідача-2 виключити їх з ліквідаційної маси відповідача-1.

Ухвалою суду від 10.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи №910/7363/19 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.07.2019р.

27.06.2019 через відділ діловодства суду відповідачем-2 подані письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких, відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позову, зважаючи на те, що після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

12.07.2019 відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-1 проти позову заперечив повністю, виходячи з того, що після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону. У зв`язку з чим задоволення позовних вимог ТОВ «ЕЛІТМЕТ» призведе до порушення черговості задоволення вимог кредиторів ПАТ «ДІАМАНТБАНК», що прямо суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який є спеціальним до даних правовідносин.

В підготовчому засідання 16.07.2019 оголошувалася перерва до 19.09.2019.

В підготовчому засіданні 19.09.2019 остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог. З`ясовані всі питання визначені ст.182 Господарського процесуального кодекс України.

Подане через відділ діловодства суду, 18.09.2019 клопотання про долучення доказів прийнято судом до розгляду.

19.09.2019 через відділ діловодства суду позивачем продано клопотання про вихід за межі позовних вимог.

Вказане клопотання жодним чином не обґрунтовано суду, зокрема суду не обґрунтовано підстави виходу за межі позовних вимог, які саме порушені права та інтереси необхідно захистити вийшовши за межі позовних вимог, підстави неможливості захистити права у визначений в позові спосіб захисту та жодним чином суду не обґрунтовано інший спосіб захисту, аніж той, що визначений позивачем в позові за межі якого просить вийти позивач.

За відсутності жодного обґрунтування та конкретизації, підстав, порядку та способу виходу за межі позовних вимог вказане клопотання не прийнято судом до розгляду.

Ухвалою суду від 19.09.2019 закрито підготовче провадження у справі №910/7363/19. Призначено розгляд справи №910/7363/19 по суті на 15.10.2019.

У судовому засіданні 15.10.2019 судом оголошено перерву до 22.10.2019.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 22.10.2019 судом було заслухано вступне слово відповідача-1, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України.

У судовому засідання 22 жовтня 2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-1, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (надалі - банк, відповідач - 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елітмет" (надалі - клієнт, позивач) було укладено Договір банківського рахунку №14-09-01-3873 (надалі - Договір), відповідно до умов якого банк зобов`язаний відкрити клієнту поточний рахунок/поточний рахунок в банківських металах № НОМЕР_1 (далі - поточний рахунок), на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі Національного банку України; приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти/банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металів з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбаченим чинним законодавством України, за умови, що клієнт погоджується з тарифами банку, чинними на момент надання зазначених послуг (підпункти 1.1.1 та 1.1.2 пункту 1.1 Договору).

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 Договору визначено, що банк зобов`язаний надавати клієнту послуги у відповідності до положень цього Договору та з дотриманням вимог законодавства України.

24.04.2017 позивачем було подано банку платіжне доручення № 2659 на перерахування ТОВ «Елар» 2 800 000,00 грн., в якості оплати за товар згідно договору комісії №84/17 від 01.03.2017.

Позивач зазначає суду про те, що таке платіжне доручення банком виконано не було вчасно. При цьому, в подальшому, у банку було введено тимчасову адміністрацію через визнання банку неплатоспроможним, а в подальшому у банку розпочалась ліквідаційна процедура і вказані кошти були включені до ліквідаційної маси ПАТ "Діамантбанк", що на його думку порушує права позивача.

Відповідач - 1 у своєму письмовому відзиві заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що, враховуючи те, що банк перебуває у ліквідаційній процедурі, платіжне доручення виконано не було через застосування спеціального законодавства до даних правовідносин. Крім того, відповідач - 1 зазначає про те, що вимоги позивача на суму 2 800 000,00 грн. були акцептовані банком за заявою ТОВ «Елітмет», а відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб також зазначив про безпідставність заявлених позивачем вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Щодо невиконанням банком платіжного доручення позивача № 2659 від 24.04.2017 на перерахування до ТОВ «Елар» 2 800 000,00 грн. оплати за товар за договором комісії №84/17 від 01.03.2017, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Як вже зазначалось судом вище, банк, уклавши Договір із позивачем, взяв на себе зобов`язання виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум/банківських металів з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбаченим чинним законодавством України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, банк був зобов`язаний виконати платіжне доручення №2659 на перерахування 2 800 000,00 грн., з призначенням платежу: оплата за товар згідно договору комісії №841/17 від 01.03.2017 в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем - 1 зазначеного вище обов`язку, при цьому відповідач - 1 і не заперечує невиконання платіжного доручення № 2659 на перерахування до ТОВ «Елар» 2 800 000,00 грн. оплати за товар згідно договору комісії.

Судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 24 квітня 2017 року № 264-рш/БТ "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДІАМАНТБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 24 квітня 2017 року № 1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДІАМАНТБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 23 червня 2017 року №2663, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

З моменту прийняття Національним банком України рішення 24 квітня 2017 року № 264-рш/БТ про віднесення Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" до категоріїї нелатоспроможних всі правовідносини між сторонами регулюються виключно Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є пріоритетним.

Зважаючи на те, що банк перебуває у процедурі ліквідації, суд керується положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно, що є об`єктом довірчої власності, інше майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, дозвіл.

Судом встановлено, що позивач звернувся до банку із заявою вих. №3244/РК від 31.07.2017 про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог, в якій просив банк визнати ТОВ "Елітмет" кредитором ПАТ "Діамантбанк" щодо залишків на поточному рахунку № НОМЕР_1 та за результатами розгляду вищевказаної заяви Банком було акцептовано вимоги ТОВ «ЕЛІТМЕТ» в сумі 3 230 793,68 гри, (з урахуванням змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів) та віднесені до 7 черги погашення акцептованих вимог кредиторів банку.

Тобто, Позивач реалізував своє право вимоги до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДІАМАНТБАНК», як кредитор, в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведеними положеннями визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Тобто, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У той же час, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тобто, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту, що й унормовано в положеннях статей 4-5 ГПК України.

Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Частиною першою та пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Суд звертає увагу на те, що права позивача не було порушено банком при невиконанні платіжного доручення № 2659 на перерахування до ТОВ «Елар» 2 800 000,00 грн. від 24.04.2017, оскільки рішення Правління Національного банку України № 264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" було прийнято 24.04.2017 року.

А, після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

При цьому, судом встановлено, що Позивач реалізував своє право вимоги до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДІАМАНТБАНК», як кредитор, в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується, що позивач самостійно і добровільно звернувся до відповідача - 2 із заявою про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог.

При цьому, рішення банку, яке ставиться позивачем під сумнів у даному спорі, щодо включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог та віднесення їх до сьомої черги погашення акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк", було прийнято відповідачем - 2 безпосередньо на підставі звернення позивача із вказаною вище заявою.

Відтак, на думку суду, в даному випадку діями відповідача - 2 щодо включення коштів в розмірі 3 230 793,68 грн. (з урахуванням змін до реєстру акцептовних вимог кредиторів) до ліквідаційної маси відповідача-1 та віднесення їх до сьомої черги погашення акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Діамантбанк" право позивача не порушено.

Щодо включення грошових коштів ТОВ «ЕЛІТМЕТ» за Договір банківського рахунку №14-09-01-3873 від 01.09.2014 року до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Тобто грошові кошти ТОВ «ЕЛІТМЕТ» за Договір банківського рахунку № 14-09-01-3873 від 01.09.2014 року у відповідності до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають включенню та не включені до складу ліквідаційної маси ПАТ «ДІАМАНТБАНК».

Отже, відсутні будь-які незаконні дії та/або бездіяльність з боку Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК» Старцевої Тетяни Володимирівни та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК» Тімоніна Олександра Олексійовича.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.11.2019

Суддя І.І. Борисенко