ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2476/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2019 (повний текст складено 26.09.2019, суддя Ліпинський О.В.) у справі №904/2476/19

за позовом ОСОБА_2 , м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

до ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

третя особа, яка не самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

11.06.2019 року ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) в якій просив суд:

- розірвати договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" від 26 квітня 2013 року;

- ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" у розмірі 50%, що у грошовому вираженні становить 619 000,00 грн.

- стягнути з ОСОБА_1 компенсацію за відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" на користь ОСОБА_2 в сумі 618 231,00 грн.;

- внести зміни до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг", які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно змін у складі учасників, а саме: виключити відомості про учасника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 29.02.2000 року, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , розмір внеску до статутного капіталу - 619000,00 грн. та включити відомості про учасника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 08.12.1997 року, РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , розмір внеску до статутного капіталу - 619000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем істотних умов Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" від 26 квітня 2013 року, а саме не здійсненням оплати за фактично передану частку у статутному капіталі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 року по справі №904/2476/19 прийнято відмову Позивача від позову в частині вимог про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" у розмірі 50%, що у грошовому вираженні становить 619 000,00 грн.

Закрито провадження у справі в зазначеній частині вимог.

Позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" () від 26 квітня 2013 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) компенсацію за відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) в сумі 618 231,00 грн.

Внесено зміни до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" (50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, буд. 17, оф. 8, ), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно змін у складі учасників, а саме: виключено відомості про учасника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 29.02.2000 року, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , розмір внеску до статутного капіталу - 619000,00 грн. та включено відомості про учасника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 08.12.1997 року, РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , розмір внеску до статутного капіталу - 619000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) 14075,96 грн. витрат зі сплати судового збору за подачу позову та заяви про забезпечення позову.

Рішення мотивовано тим, що відмовідачем порушено істотні умови договору в частині оплати придбаної частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг".

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із рішеннями місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 року у справі №904/2476/19, та ухваливши нове рішення у відповідній частині, відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на наступне.

2.1. Позовна заява не містить способу (способів) захисту прав та інтересів, передбачених законом чи договором, або іншого способу захисту, які не суперечать закону і які позивач просить суд визначити у рішенні, що є підставою для залишення позовної заяви без руху відповідно до ст. 174 ГПК України, однак суд не залишив позов без руху, що є порушенням норм процесуального права. Зазначає, що ні ГК України ні договір від 26.04.2013 року не містить такого способу захисту, як зобов`язання вчинити певні дії.

2.2. Позовна заява не місить переліку документів та інших доказів, що додають до заяви, зазначення доказів які не можуть бути подані разом із позовною заявою, що є підставою для залишення позовної заяви без руху відповідно до ст. 174 ГПК України, однак судом не було залишено позов без руху, що думку скаржника є порушення норм процесуального права.

2.3. Позивачем було сплачено судовий збір не в повному обсязі, а тому суд повинен був залишити позовну заяву без руху, чого зроблено не було, що думку скаржника є порушенням норм процесуального права. Також, зазначає, що у квитанції про сплату судового збору не було вказано назву суду до якого подається позов.

2.4. Представниками позивача та третьої особи було не повністю вказані обов`язкові реквізити ордеру про надання правничої допомоги, а саме не було зазначено номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане, що робить вказаний ордер неналежним підтвердженням повноважень представника. Також, зазначає що ордери представників позивача та третьої особи не вказано конкретного суду в якому надається правова допомога. Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.6.2019 року по справі №9901/847/18вважає, що представники діяли у справі без належного оформлених повноважень, а тому будь які процесуальні дії здійснені ними є незаконними.

2.5. 16.09.2019 року, без виходу до нарадчої кімнати суд першої інстанції виніс ухвалу, якою відмовив в задоволенні клопотання про призначення експертизи, що на думку скаржника свідчить про те, що суд не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи.

2.6. Судом першої інстанції не вирішено питання, щодо поданої позивачем заяви про відмову від позовної вимоги, зазначеної у п.2 позовних вимог, не закрито провадження у відповідній частині всупереч ст. 191 ГПК України.

2.7. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача компенсації за відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" не передбачена договором, та є незаконною з точки зору цивільного законодавства.

2.8. Відповідач набула майно, а саме частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" на підставі договору, що є достатньою правовою підставою набуття майна, та до якої не застосовується положення ст. ст. 1212-1215 ЦК України.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, погоджуючись, зокрема, з висновками суду першої інстанції.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2019 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б. Чередка А.Є., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2019 у справі №904/2476/19 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 27.11.2019.

27.11.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Представник третьої особи не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні та надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 слід залишити без змін з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи, станом на 10.04.2013 року ОСОБА_2 (далі Позивач), був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" (далі Третя особа), з часткою в статутному капіталі в розмірі 100%.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Криворіжхарчоторг", оформленим протоколом зборів № 61 від 10.04.2013, до складу учасників товариства було прийнято ОСОБА_1 (далі Відповідач), збільшено розмір статутного капіталу товариства за рахунок грошового внесу Відповідача до 1 238 000,00 грн.

Після збільшення статутного капіталу та прийняття до складу учасників товариства Відповідача, частки учасників розподілено наступним чином: внесок ОСОБА_2 складає 1 237 231,00 грн., що становить 99,94 % відсотків голосів, внесок ОСОБА_1 складає 769,00 грн., що становить 0,06 % голосів. Відповідні зміни були внесені до статуту товариства, які зареєстровані 11.04.2013 року.

26.04.2013 року між Позивачем (Продавець) та Відповідачем (Покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець передає у власність Покупця частку (корпоративні права) в розмірі 1 237 231,00 грн., що становить 99,94 частки статутного капіталу ТОВ "Криворіжхарчоторг" (далі за текстом-Товариство з обмеженою відповідальністю), Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість частки.

Згідно умов п. 2.1.1. Договору Продавець зобов`язався в день укладення даного договору вчинити всі необхідні дії, пов`язані із передачею документів для державної реєстрації Статуту товариства в новій редакції, в якому буде відображена передача Покупцю частки в статутному капіталі товариства (корпоративні права розміром 99,94 часток в статутному капіталі ТОВ "Криворіжхарчоторг").

За змістом умов п. 2.2.2. Договору Покупець зобов`язаний оплатити Продавцю суму в розмірі та в терміни визначені даним Договором.

Пунктом 3.1. Договору сторони передбачили, що Покупець вважається повноправним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "КРИВОРІЖХАРЧОТОРГ", тобто право власності на частку Продавця в Товаристві (99,94 часток статутного капіталу Товариства) виникає у Покупця з моменту державної реєстрації відповідних змін до Статуту Товариства (чи державної перереєстрації Товариства), до повного розрахунку з Продавцем .

Сторони домовились, що ціна частки (корпоративних прав у розмірі, що становить 99,94 частки статутного капіталу Товариства), надалі - ціна договору, складає суму 1 237 231,00 грн. (п. 4.1. Договору).

Згідно умов п. 5.1. Договору оплата вартості частки Продавцю здійснюється Покупцем на користь Продавця протягом 5 (п`яти років), з дня підписання цього договору, але в будь-якому випадку оплата повинна бути здійсненна до 01 квітня 2018 року.

Оплата вартості частки здійснюється шляхом перерахування грошей з Банківського рахунку Покупця на банківський рахунок Продавця. (п. 5.2. Договору).

Пунктом 6.4. Договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем умов даного Договору стосовно оплати вартості частки у строк, встановлений п. 5.1. цього Договору, буде вважатися, що Покупець порушив істотні умови Договору та у продавця виникає право звернутися до суду з вимогою про розірвання договору.

Згідно умов п. 6.5. Договору, у разі порушення покупцем істотних умов даного договору та/або розірвання Договору, Продавець має право вимагати повернення частки статутного капіталу, відчуженої за даним Договором.

Пунктом 10.1 Договору сторони погоди, що даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє повного виконання зобов`язань, взятих на себе Сторонами за даним Договором.

26.04.2013 року ОСОБА_2 склав заяву на ім`я загальних збрів учасників ТОВ "Криворіжхарчоторг", за змістом якої повідомив про свій вихід зі складу учасників товариства в зв`язку з відступленням у повному обсязі належної йому частки в статутному капіталі товариства, яка складає 1 237 231,00 грн. та становить 99,94 часток і відповідає 99,94 голосам на користь ОСОБА_1 . Справжність підпису позивача на зазначеній заяві посвідчено приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенко О.І. в реєстрі за № 2988.

30.04.2013 року зборами учасників товариства прийнято рішення, оформлене протоколом № 63, яким задоволено заяву Позивача про вихід зі складу учасників товариства та передачу його частки на користь Відповідача. Також зборами прийнято рішення про визначення розміру частки Відповідача після передачі їй частки Позивача та про затвердження нової редакції статуту товариства.

Зазначені обставини не спростовані відповідачем, зобов`язання щодо виконання умов спірного договору в частині оплати придбаної частки в статутному капіталі ТОВ "Криворіжхарчоторг" ОСОБА_1 не виконала, оплату на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 1 237 231,00 грн. в строк, встановлений договором, не здійснила, чим порушила істотні умови договору. Станом на 02.11.2016 р. (а.с.23) засновниками третьої особи є відповідачка і її донька.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як убачається зі змісту спірного договору, позивач (Продавець) розраховував на своєчасне отримання від відповідача (Покупця) оплати вартості відчуженої частки в статутному капіталі товариства, однак, внаслідок порушення Відповідачем своїх зобов`язань в зазначеній частині, позивач був позбавлений можливості отримувати певні грошові кошти, на які розраховував під час укладання договору.

За вищенаведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення умов договору, які мали місце з боку відповідача, є істотними, що є достатньою підставою для розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Криворіжхарчоторг" від 26.04.2013 року в судовому порядку, а отже, судом позов в зазначеній частині вимог задоволено правомірно.

Згідно ч. 4 ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вище встановлено судом, п. 6.5. Договору сторони передбачили, що у разі порушення Покупцем істотних умов даного договору та/або розірвання Договору, Продавець має право вимагати повернення частки статутного капіталу, відчуженої за даним Договором.

З огляду на викладене вище норми матеріального закону та умови договору, у зв`язку із встановленням судом обставин щодо істотного порушення відповідачем умов спірного правочину, що стало підставою для його розірвання в судовому прядку, слід дійти висновку, що позивач набув право вимоги повернення переданої на користь відповідача частки у розмірі 99,94 відсотків статутного капіталу ТОВ "Криворіжхарчоторг".

Зважаючи на специфіку предмету купівлі-продажу за спірним правочином, яким є корпоративні права, реєстрація переходу прав на які відбувається шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що позивач обрав належний спосіб повернення переданої на користь відповідача частки в статутному капіталі товариства шляхом внесення відомостей про ТОВ "Криворіжхарчоторг", зокрема, виключення відомостей про учасника ОСОБА_1 із часткою 50% та включення відомостей про учасника ОСОБА_2 із часткою 50%, а отже, вимоги в зазначеній частині позову обгрунтовано задоволені судом першої інстанції. Згідно з п. 13 ч.1 ст. 20 ГПК України такі вимоги як похідні від майнових вимог підлягають сумісному розгляду.

Крім наведених вище вимог, позивачем була заявлена вимога про стягнення з відповідача компенсації за відчужену частку в статутному капіталі товариства в сумі 618 231,00 грн.

Вимоги в зазначеній частині позову мотивовано тим, що після укладення спірного правочину, Відповідач володіючи 100 % статутного капіталу ТОВ "Криворіжхарчоторг" здійснив відчуження 50% статутного капіталу на користь ОСОБА_3 , що виключає можливість повернення в натурі відповідної частини майна, яке одержано відповідачем за спірним договором.

Зазначені вище обставини підтверджуються наданою у справу копією заяви ОСОБА_1 про відступлення (передачу) 50% належної їй частки в статутному капіталі товариства на користь ОСОБА_3 (а.с. 21). Крім того, зазначені обставини підтверджуються відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно яких, станом на 24.05.2019 учасниками ТОВ "Криворіжхарчоторг" є ОСОБА_1 із часткою 50 % статутного капіталу, та ОСОБА_3 із часткою 50% статутного капіталу. Цим також спростовується правова позиція скаржника у справі щодо твердження про непідписання нею спірного договору і необхідність призначення судово - почеркознавчої експертизи. Жодні спростування правочину не заявлено, вимоги про його недійсність не надано, отже презумпція дійсності правочину не спростована у справі, що розглядається. На користь цього свідчить розпорядження спірною часткою у майбутньому на користь своєї доньки, що було б неможливо у разі неукладення нею договору, що розірваний. Посилання при цьому на на складні сімейні відносини не спростовують цих обставин.

Як вище встановлено, укладений між сторонами договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 26.04.2013 року, на підставі якого відповідач набув у власність 99,94 відсотків частки в статутному капіталі ТОВ "Криворіжхарчоторг", розірвано в судовому порядку, а отже, зазначена частка утримується відповідачем без достатніх підстав та підлягає поверненню на користь позивача.

Також вірно встановлено, що частка в розмірі 619 000,00 грн. (50% статутного капіталу ТОВ "Криворіжхарчоторг"), в тому числі її частина в розмірі 618 231,00 грн., яка набута відповідачем за спірним договором, та частина в розмірі 769,00 грн., яка набута відповідачем на підставі рішення зборів від 10.04.2013 року про включення його до скалу учасників товариства, була відчужена відповідачем на користь іншої особи, а отже, не може бути повернута позивачу в натурі.

В силу приписів ч. 2 ст. 1213 ЦК України, положення якої застосовуються до вимог про повернення виконаного однією зі сторін у зобов`язанні, у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

Таким чином, у зв`язку з неможливість повернення на користь позивача частини відчуженої за спірним договором частки в розмірі 618 231,00 грн. або 49,94 % статутного капіталу ТОВ "Криворіжхарчоторг" в натурі, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу її вартість, у зв`язку із чим, суд першої інстаніїї дійшов правомірного висновку про задоволення позову в зазначеній.

Крім того, враховуючи, що 15.08.2019 року позивач відмовився від позовних вимог, викладених у п. 2 прохальної частини позову про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" у розмірі 50%, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у цій частині

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника викладені у п. 2.1. та у п. 2.7 цієї постанови з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Положеннями статті 20 ГК України та статті 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Згідно зі статтею 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд, тобто обирає той спосіб захисту, який вона вважає належним та ефективним.

Зазначені приписи узгоджуються із процесуальними нормами статті 5 ГПК України за змістом якої здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Отже, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд відповідно до викладеної в позові вимоги може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Суд наголошує, що рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 922/1899/16).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Отже, зрештою ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримати відповідне відшкодування.

Колегія суддів вважає, що правильно обраний спосіб захисту порушеного права повинен, з одного боку, відповідати за своєю правовою природою суті спірних правовідносин, а з іншого - передбачати конкретний механізм захисту порушеного права, тобто, мати відображення в сформульованих відповідним чином позовних вимогах, які дадуть змогу безумовно виконати таке рішення у разі задоволення судом останніх.

Колегія суддів вважає, що у даній справі способи захисту, визначені позивачем у позовній заяві, є ефективними способами захисту порушених прав позивча, що узгоджується з приписами статті 5 ГПК України та статті 16 ЦК Уукраїни та відповідає завданню господарського судочинства.

Колегія суддів вважає безпідставним довід скаржника, викладений у п. 2.2. цієї постанови, оскільки позовна заява містить перелік документів, що додаються до позовної заяви, а у тексті позовної заяви зазначено, які оригінали доказів знаходяться у позивача та відповідача (а.с.6), що узгоджується з приписами ст. 162 ГПК України, а відтак у суду першої інстанції не було підстав для залишення позовної заяви без руху.

Стосовно доводу скаржника, викладеного у п. 2.3. цієї постанови колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, відповідно до «Закону України про державний бюджет України на 2019 рік», становить 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок).

Позивачем було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру та дві позовні вимоги майнового характеру (а.с. 6).

За позовну вимогу про розірвання договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" від 26 квітня 2013 року, сума судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви складає 1921,00 грн.

За позовну вимогу про повернення ОСОБА_1 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" у розмірі 50%, що у грошовому вираженні становить 619 000,00 грн. сума судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви складає 9285,00 грн.

За позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 компенсацію за відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" на користь ОСОБА_2 в сумі 618 231,00 грн. сума судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви складає 9273,46 грн.

За позовну вимогу про внесення зміни до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" (50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, буд. 17, оф. 8, ), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно змін у складі учасників, а саме: виключити відомості про учасника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 29.02.2000 року, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , розмір внеску до статутного капіталу - 619000,00 грн. та включити відомості про учасника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 08.12.1997 року, РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , розмір внеску до статутного капіталу - 619000,00 грн.» сума судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви складає 1921,00 грн.

Таким чином, позивач при поданні позовної заяви повинен був сплатити судовий збір у розмірі 22 400, 46 грн.(1921,00+1921,00+9285,00+9273,46).

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем надано квитанцію про сплату судового збору у сумі 13 115,47 грн., тобто не в повному обсязі. Сума недоплаченого судового збору складає 9284,99 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає слушним довід скаржника про недоплату позивачем судового збору, однак ця обставина не може бути підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що позивачем не було сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру, від якої позивач в подальшому відмовився, та дане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, та не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів зазначає, що питання про несплачений позивачем судовий збір буде вирішено за результатами розгляду апеляційної скарги.

Посилання скаржника на те, що позивач у квитанції не вказано назву суду, є необґрунтованим, оскільки реквізити отримувача коштів вказані правильно.

Колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в п. 2.4. цієї постанови слушними, оскільки дійсно в ордерах представників позивача та третьої особи не зазначено номер посвідчення адвокатів, однак враховуючи, що позовну заяву подано особисто позивачем, дані обставини не впливають на вирішення спору. Крім того, дані обставини в силу ст. 277 ГПК України не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992 року).

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції неправомірно, без виходу до нарадчої кімнати відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2019 року у даній справі закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті в засіданні на 29.08.2019 року.

Клопотання про призначення експертизи подано відповідачем 29.08.2019 року після проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 233 ГПК України ухвали суду, які оформляються окремим документом, постановляються у нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

За приписами ч.5 ст. 233 ГПК України ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, в протоколі судового засідання від 16.09.2019 року міститься запис про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, що узгоджується з приписами ст. 233 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що клопотання про призначення експертизи було подано після закриття підготовчого засідання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Довід скаржника про те, що судом першої інстанції не вирішено питання, щодо поданої позивачем заяви про відмову від позовної вимоги, зазначеної у п.2 позовних вимог, є необгрунтованим та спростовується пунктами 1,2 резолютивної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 року у даній справі, в яких судом першої інстанції прийнято відмову позивача від позову в частині вимог про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" у розмірі 50%, що у грошовому вираженні становить 619 000,00 грн. Закрито провадження у справі в зазначеній частині вимог.

Стосовно твердження скаржника про те, що відповідач набула майно, а саме частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" на підставі договору, що є достатньою правовою підставою набуття майна, та до якої не застосовується положення ст. ст. 1212-1215 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, а отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi вказаної норми лише за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (стаття 1213 ЦК України).

Враховуючи викладене, набуте стороною майно (частка у статутному капіталі) за договором, який в подальшому було розірвано судом, є безпідставно отриманим та у зв`язку з неможливість повернення на користь позивача частини відчуженої за спірним договором частки в розмірі 618 231,00 грн. або 49,94 % статутного капіталу ТОВ "Криворіжхарчоторг" в натурі, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу її вартість, на підставі ч.2 ст. 1213 ЦК України, а відтак судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Невиконання відповідачем умов договору призвело до позбавлення права позивача на отримання коштів, на які він розраховував при укладенні договору.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі аргументи щодо неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права місцевим господарським судом, що призвели до ухвалення незаконного рішення не підтвердилися, а відтак в силу ст. 276 ГПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Між тим колегію суддів встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем було недоплачено судовий збір у розмірі 9284,99 грн. за позовну вимогу про повернення ОСОБА_1 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Криворіжхарчоторг у розмірі 50%, що у грошовому вираженні становить 619 000,00 грн., від якої позивач в подальшому відмовився, а суд в цій частині закрив провадження.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з п. 2.23. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7, якщо факт недоплати судового збору з`ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору.

Враховуючи, що недоплачена позивачем сума судового збору, в силу ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з частковою відмовою позивача від позову не підлягає поверненню позивачу, колегія суддів вважає, за необхідне стягнути цю суму на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2019 у справі №904/2476/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2019 у справі №904/2476/19- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України 9284,99 грн. недоплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 02.12.2019 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

А.Є. Чередко