РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2472/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Чкан Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Прайд" (м. Харків)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудмонтажінвест" (м. Харків)
про стягнення 50000,00 грн,
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Прайд" (позивач) надало Господарському суду Харківської області позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудмонтажінвест" (відповідач), в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудмонтажінвест" (м. Харків, вул. Аравійська, 22; р/р НОМЕР_1 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Прайд" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, оф.208, ; р/р НОМЕР_2 в ПрАТ "Кредобанк", МФО 325365) суму збитків у розмірі 50000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що виконання зобов`язання відповідачем втратило інтерес для позивача через його тривале невиконання. Як на нормативне обґрунтування позову ТОВ "Компанія "Прайд" посилається на ст. 207, 208, 509, 526, 610, 612 ЦК України та ст. 22 ЦПК України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.08.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У вказаній ухвалі суду вирішено розглядати справу №922/2472/19 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 16.09.2019 о 14:00 год, про що повідомлено учасників справи.

16.09.2019 ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 учасників справи повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 02.10.2019 о 12:00 год.

02.10.2019 позивач надав письмове пояснення по справі.

02.10.2019 представник позивача надав суду клопотання про продовження строку підготовчого провадження для надання додаткових доказів на підтвердження спричинення збитків позивачеві.

Протокольною ухвалою суду від 02.10.2019 задоволено клопотання позивача про продовження строку проведення підготовчого провадження.

02.10.2019 ухвалою Господарського суду Харківської області учасників справи було повідомлено про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 28.10.2019 о 15:00 год.

28.10.2019 позивач надав клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю уточнення підстав позову та надання додаткових доказів.

Протокольною ухвалою суду від 28.10.2019 було відхилено клопотання позивача про перенесення розгляду справи, як необґрунтоване, оскільки не вказано які саме підстави позову необхідно уточнити та які саме надати докази.

28.10.2019 ухвалою Господарського суду Харківської області учасників справи було повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 06.11.2019 о 15:00 год.

Протокольною ухвалою суду від 06.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.11.2019 о 12:30 год.

06.11.2019 ухвалою господарського суду учасників справи було викликано в судове засідання для участі в судовому розгляді справи на 25.11.2019 о 12:30 год.

Позивач не надав витребувані судом документи.

Представник позивача у судове засідання 25.11.2019 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на участь свого представника в засіданні суду.

25.11.2019 позивач надав заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку з об`єктивними обставинами, що не дають змоги вчасно надати необхідні докази по справі в обґрунтування позову, посилаючись при цьому на п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Протокольною ухвалою суду від 25.11.2019 було відхилено заяву позивача про залишення позову без розгляду, оскільки позивач подав заяву після початку розгляду справи по суті.

Відповідач не надав суду відзив на позов та витребувані судом документи.

Представник відповідача у жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві, та згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 3 ст. 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч. 11 ст. 242 ГПК України).

Статтею 93 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Частина 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачає, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема місцезнаходження юридичної особи.

Положеннями ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру та передбачено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Ухвали Господарського суду Харківської області, зокрема, ухвала суду від 09.08.2019 про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 16.09.2019, відправлені на адресу відповідача відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за адресою: 61010, м. Харків, вул. Аравійська, буд. 22, однак поштові конверти з відповідними рекомендованими відправленням повернуті відділенням зв`язку до суду з відмітками "за закінченням встановленого строку зберігання - адресат відсутній" та "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення - адресат відсутній".

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, вбачається, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Водночас, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин (названу правову позицію висловлено в численних постановах Верховного Суду, у тому числі від 28.01.2019 у справі №915/1015/16 та від 12.03.2019 у справі №923/1432/15).

Крім того ухвала Господарського суду Харківської області від 09.08.2019 про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 16.09.2019 у цій справі була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09.08.2019.

Учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у пункті 41 свого рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин, враховуючи зазначені вище положення Господарського процесуального кодексу України, якими регламентовано порядок повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України", суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на судовий захист своїх прав та інтересів.

Враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду зазначеної справи, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 03.08.2016 ТОВ "Компанія Прайд" здійснила передплату за проектні роботи на користь ТОВ "Укрбудмонтажінвест" у розмірі 50000,00 грн згідно рахунку №1 від 02.08.2016, що підтверджується платіжним дорученням №308 від 03.08.2016.

Також позивач вказує, що згідно з досягнутими домовленостями відповідач повинен був виготовити проектну документацію на виготовлення мачти кріплення димової труби до 15 вересня 2016 року, проте станом на день подання цього позову жодної проектної документації позивачеві не передано, акт приймання-передачі робіт не надано та не підписано.

Як убачається з матеріалів справи, 03.08.2016 позивач платіжним дорученням №308 перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн як передплату за проектні роботи згідно з рахунком №1 від 02.08.2016, про що свідчить копія вищевказаного платіжного доручення та банківська виписка з особового рахунку позивача за 03.08.2016.

В матеріалах справи відсутній рахунок відповідача №1 від 02.08.2016 на підставі якого позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн.

31.07.2019 позивач надіслав відповідачу вимогу №30/07 від 30.07.2019, в якій позивач просив на протязі одного дня повернути перераховані кошти на його поточний рахунок, про що свідчать копії фіскального чеку від 31.07.2019, опису вкладення від 31.07.2019 та поштової накладної №710 від 31.07.2019.

Відповідач на вимогу позивача відповіді не надав та кошти не повернув.

При зверненні до господарського суду з позовом по цій справі позивач вказує, що виконання зобов`язання відповідачем втратило інтерес для позивача через його тривале невиконання, тому він вважає за можливе вимагати від відповідача відшкодування збитків.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

У пункті 1 роз`яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 р. №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29 грудня 2007 р. №04-5/239) (надалі - Роз`яснення) визначено, що вирішуючи спори про стягнення завданих збитків, суд насамперед повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

Згідно з п. 2 Роз`яснень як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою.

Відповідно до п. 6 зазначених Роз`яснень встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка заподіяла шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія або бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки всіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов`язання за договором, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Таким чином, предметом доказування у справах про стягнення збитків є:

а) неправомірність поведінки особи - неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка завдала шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди, яка в даному випадку полягає у збитках, правова природа та визначення яких регламентуються п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, ст. 225 ГК України;

в) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою (збитками);

г) вину заподіювача шкоди, за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Посилання позивача на на втрату інтересу через тривале невиконання відповідачем зобов`язань за договором та на ч. 3 ст. 612 ЦК в обґрунтування своїх позовних вимог, суд вважає безпідставними, оскільки позивач не надав доказів відмови від прийняття виконання, як то передбачено ч. 3 ст. 612 ЦК України.

Також суд вважає безпідставним посилання позивача на вимогу №30/07 від 30.07.2019 повернути перераховані кошти, оскільки між сторонами укладений договір підряду, за яким у відповідача відсутні грошові зобов`язання, а відтак і немає обов`язку повертати отримані за договором кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не надав господарському суду: рахунку відповідача №1 від 02.08.2016 на підставі якого позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн; докази досягнення між сторонами домовленостей щодо виготовлення відповідачем проектної документації на виготовлення мачти кріплення димової труби до 15 вересня 2016 року; докази порушення відповідачем зобов`язання, понесення збитків, наявності прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання відповідачем та збитками, вжиття заходів до зменшення суми збитків; обґрунтованого розрахунку суми збитків, а також письмового правового обґрунтування позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. 174, 193, 224, 225 ГК України, ст. 11, 22, 526, 611, 612, 623 ЦК України, ст. 73, 74, 76 - 80, 86, 123, 126, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено "25" листопада 2019 р.

Суддя В.І. Ольшанченко

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.