ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Дніпро Справа № 904/4067/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2018 р.

( суддя Панна С.П., м. Дніпро, повний текст рішення складено 03.01.2019 р.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

м. Київ

до Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО"

Дніпровської міської Ради,

м. Дніпро

про стягнення 36 427 552,39 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, в якій просить суд стягнути 5 994 441,62 грн. основного боргу за договором постачання природного газу № 1807/1617-ТЕ-4 від 25.10.2016 р.; 14 016 907,81 грн. пені; 3 979 952,21 грн. 3 % річних та 12 436 250,75 грн. інфляційних витрат за неналежне виконання грошового зобов`язання за вказаним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов укладеного сторонами договору постачання природного газу № 1807/1617-ТЕ-4 від 25.10.2016 р.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2018 р. позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенрго" Дніпровської міської Ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5 994 441,62 грн. суми основного боргу, 2 388 845,50 грн. 3% річних, 5 011 060,85 грн. пені, 2 983 300,02 грн. інфляційних витрат та 245 664,72 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу про скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2018 р. у справі № 904/4067/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних та прийняття нового рішення, про задоволення позову в цій частині. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального ( ст. ст. 22, 549-552, 625, 631 ЦК України ), та процесуального ( ст. ст. 7, 73, 86, 238 ГПК України ) права, без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком господарського суду про те, що зарахування коштів, які надійшли за спільними протокольними рішеннями мають бути використані для погашення заборгованості у періоди, які вже були погашені самим Відповідачем власними коштами ( жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016 ).

При цьому Скаржник зазначає, що відповідно до розрахунку, який наявний в матеріалах справи, оплати за поставлений природний газ за зобов`язанням жовтня, листопада, грудня 2016 року Відповідачем проводились починаючи з 11.11.2016 р. ( за рахунок власних коштів ). Станом на 26.01.2017 р. ( перший день зарахування коштів на підставі спільних протокольних рішень ) сума заборгованості за природний газ по зобов`язанню: жовтня 2016 становила 0,00 грн., листопада 2016 становила 60 017 486,98 грн., грудня 2016 становила 203 099 648,26 грн. Таким чином, Компанія зарахувала лише 36 067 491,68 грн. замість 57 765 935,63 грн. за зобов`язанням січня 2016 року. Залишкові 21 698 443,95 грн. було зараховано як оплату за лютий 2016 року. Здійснюючи відповідне зарахування Компанія керувалася пп.4 п. 6.2 Договору, а саме «... що надійшли від Споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у Споживача за цим договором».

Скаржник наголошує на тому, що на виконання спільних протокольних рішень здійснювалось погашення заборгованості за поставлений природний газ відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. Решта боргу була оплачена Відповідачем власними коштами за боргом, сплата якого не була врегульована спільними протокольними рішеннями проорганізацію взаєморозрахунків.

Водночас, на думку Скаржника, при прийнятті рішення у справі судом першої інстанції не врахована стала практика господарський судів про задоволення вимог Позивача щодо стягнення неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суми заборгованості Відповідача, які не охоплювалися ( не є предметом регулювання ) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, оскільки була погашена Відповідачем власними коштами. Крім того, судом невірно застосовано висновки Верховного Суду України з цього питання, оскільки такі висновки стосуються виключно заборгованості, яка безпосередньо є предметом регулювання договорами про організацію взаєморозрахунків та не стосується заборгованості, яка була погашена Боржником власними коштами поза межами відповідних договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень.

Відтак, на думку Скаржника, відповідно до розрахунку заборгованості нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3 % річних за поставлений природний газ відбувалося у періоди прострочень оплат та на суми заборгованості, які не відшкодовувалися спільними пртокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків. Отже, нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3 % річних здійсненні Позивачем правомірно у відповідності до чинного законодавства та умов договору купівлі-продажу газу, норм чинного законодавства, що регулюють виконання договорів, які було порушено судом.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з рішенням суду щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру неустойки, що рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 ГК України, ст. ст. 549 - 552, 599, 625 ЦК України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині з наступних підстав.

Скаржник зазначає, що відсутність вини Відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання Боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу.

Від Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Підприємство посилається на те, що твердження Скаржника про здійснення нарахування усіх штрафних та фінансових санкцій на ті суми, які не відшкодовувались спільними протокольними рішеннями на організацію взаємних розрахунків, - не відповідає дійсності та спростовується його розрахунками, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, у відзиві Підприємство посилається на те, що зазначена у апеляційній скарзі правова позиція ПАТ НАК «Нафтогаз України» є такою, що змінює не лише підстави первісного позову, але й і його предмет, одночасна зміна яких не допускається, тим більше на стадії апеляційного провадження.

Підприємство також вказує на те, що самим Апелянтом визнано наслідки підписаних сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаємних розрахунків, з якими останній категорично не погоджувався при розгляді даної справи судом першої інстанції. При зарахуванні коштів, що надходили за рахунок бюджету в якості субвенцій на підставі підписаних сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаємних розрахунків, Апелянт керувався не відповідними нормами чинного законодавства чи самими положеннями протокольних рішень, які послужили підставою для погашення зобов`язань за Договором у певній частині, а окремими положеннями Договору ( зокрема, пп. 4 п. 6.2 ).

Крім того, Підприємство зазначає про те, що на сьогоднішній день, КП «Теплоенерго» перебуває у ситуації складного фінансово - економічного становища, основною причиною якого є значна заборгованість споживачів та їх неплатоспроможність. Відповідач є дотаційним підприємством, яке не завжди отримує своєчасну допомогу з бюджету, що є не останнім чинником, який впливає на кількість оборотних коштів Підприємства, яких у останнього є й без того недостатньо в силу відсутності їх необхідних надходжень від споживачів. КП «Теплоенерго» позбавлене об`єктивної можливості впливати на зазначені процеси, що унеможливлює існування будь яких умисних дій, спрямованих на порушення Підприємством своїх зобов`язань за Договором. Більша частина прострочених КП «Теплоенерго» платежів, становить 1-3 дні, а сума невиконаного зобов`язання за Договором становить лише 1 %, що унемовжливлює будь яке значне порушення прав Апелянта чи завдання йому значної шкоди. Будь яке збільшення фінансового тягару КП «Теплоенерго», в тому числі шляхом збільшення розміру пені, яка не є матеріальною втратою кредитора, може спричинити ряд летальних наслідків, зокрема таких як банкрутство, на грані виникнення якого перебуває Підприємство на сьогоднішній день.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ "НАК"Нафтогаз України". Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 21.02.2019 р.

В судовому засіданні 21.02.2019 р. по справі було оголошено перерву до 21.03.2019 р.

В судовому засіданні 21.03.2019 р. по справі було оголошено перерву до 16.04.2019 р.

За розпорядженням керівника апарату суду від 15.04.2019 р. , у зв`язку з відпусткою судді Широбокової Л.П. - члена колегії суддів, відповідно до п. 2.4.6. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи № 904/4067/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2019 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М., апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2018 р. у справі № 904/4067/18 прийнято до свого провадження.Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 16.04.2019 р.

В судовому засіданні 16.04.2019 р. по справі було оголошено перерву до 23.05.2019 р.

За клопотанням Позивача, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.05.2019 р. зупинено провадження по розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2018 р. у справі № 904/4067/18 до розгляду об"єднаною палатою Верховного Суду справи № 924/296/18.

Після усунення обставин, що стали причиною зупинення апеляційного провадження, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2019 р. поновлене апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2018 р. у справі № 904/4067/18, судове засідання по розгляду апеляційної скарги призначене на 28.11.2019 р.

У судовому засіданні 28.11.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.10.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( Постачальник ) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради ( Споживач ) укладено Договір постачання природного газу № 1807/1617-ТЕ-4, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

На підставі п. 2.1 договору, Постачальник передає Споживачу з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. ( включно ) природний газ обсягом до 259 911 тис. куб. метрів.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 5.1 договору регульована ціна на природний газ ( без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включається до його вартості відповідно до Податкового кодексу України ), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. № 758.

Відповідно до п. 5.2. договору ціна за 1 000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість ( ПДВ ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок ( п. 5.4. договору ).

Згідно з п. 3.4 договору приймання передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Як встановлено місцевим господарським судом, впродовж жовтня - грудня 2016 року та січня - лютого 2017 року, Постачальник на виконання умов укладеного між сторонами договору, передав Споживачеві природний газ на загальну суму 846 028 426,61 грн., що підтверджується актами передачі-приймання природного газу ( а. с. 35-39 ).

Сторони погодили, що розрахунок за наданий Постачальником природний газ здійснюється Споживачем наступним чином: частина коштів сплачується через розподільчі рахунки власними коштами відповідно до постанови КМУ "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" від 18.06.2014 № 217, а інша частина сплачується за рахунок державного бюджету відповідно до приписів постанови КМУ "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2015 р. № 20 на підставі спільних протокольних рішень з організації взаєморозрахунків за кошти, що виділяються з державного бюджету.

Так, сукупна сума розрахунків Споживача за отриманий газ впродовж жовтня 2016 р. - лютого 2017 р. становить 840 033 984, 99 грн., з яких: 570 746 560,53 грн. сплачено власними коштами Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради відповідно до постанови КМУ "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" від 18.06.2014 р. № 217 та 269 287 424,46 грн. за рахунок коштів, отриманих від держави відповідно до постанови КМУ "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2015 р. № 20 на підставі спільних протокольних рішень з організації взаєморозрахунків.

Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаємних розрахунків, а також підписання між сторонами відповідно до постанови КМУ "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаємних розрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором ( п. 6.1. договору ).

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом стовідсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 12.1 договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 р. до 31.03.2017 р. ( включно ), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити продавцю пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Сторони погодили, що нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведені Споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20.

Судом також встановлено, що впродовж 2016-2017 р. р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Департаментом фінансів Дніпропетровської державної адміністрації, Фінансовим управлінням Дніпропетровської райдержадміністрації, Управлінням соціального захисту населення Дніпровської райдержадміністрації, КП "Теплоенрего" та НАК "Нафтогаз України" підписано сім спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій" № 20 від 11.01.2005 р.: спільне протокольне рішення від 18.01.2017 р. № 261 на суму 94 572 487,66 грн.; спільне протокольне рішення від 14.02.2017 р. № 925 на суму 1 203 238, 39 грн., спільне протокольне рішення від 16.03.2017 р. № 1733 на суму 83 545 738, 53 грн.; спільне протокольне рішення від 16.03.2017 р. № 1734 на суму 1 430 003,63 грн.; спільне протокольне рішення від 20.07.2017 р. № 3087 на суму 21 002 012,51 грн.; спільне протокольне рішення від 18.01.2017 р. № 262 на суму 2 204 688,16 грн.; спільне протокольне рішення від 14.02.2017 р. № 923 на суму 65 329 255, 58 грн.

Як слушно зазначив суд першої інстанції, укладаючи спільні протокольні рішення, сторони взяли на себе зобов`язання їх виконати у спосіб, встановлений такими рішеннями та керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р., якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій і наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 р. № 493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, а не окремими положеннями, передбаченими тим чи іншим договором.

Місцевим господарським судом встановлено, що всі підписані сторонами спільні протокольні рішення мають однотипні умови. Так, з положень вказаних спільних рішень вбачається, що сторони погодили не лише перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, але й послідовність виконання сторонами таких спільних протокольних рішень (зокрема, порядок перерахування грошових коштів від Державної казначейської служби України до ПАТ НАК "Нафтогаз України") та чітку межу відповідальності сторін виключно за невиконання чи неналежне виконання спільних протокольних рішень та недотримання вимог постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20, а не вимог підписаних окремими сторонами інших договорів.

З умов підписаних сторонами спільних протокольних рішень слідує, що сторони зобов`язуються, зокрема, перераховувати кошти кожній визначеній наступній Стороні, а Сторона остання перерахувати їх до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок. Тобто, що стосується розрахунків бюджетними коштами, підписанням спільних протокольних рішень сторони справи свідомо узгодили новий термін розрахунку тривалістю в один день.

На підставі наведеного, Відповідач, як сторона кожного з наведених спільних протокольних рішень, у ланцюжку перерахувань бюджетних коштів, зобов`язаний був здійснити оплату за придбаний за договором № 1807/1617/ТЕ-4 природний газ на суму, зазначену у кожному спільному протокольному рішенні, на наступний день з дня надходження до нього бюджетних коштів.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що Відповідач затримував перерахування йому коштів за газ, які виділялися з державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень, тому зобов`язання, що виникло на підставі підписаних спільних протокольних рішень, спрямованих на виконання договору № 1807/1617-ТЕ-4, не вважається простроченим, у зв`язку з чим будь які підстави для нарахування штрафних та фінансових санкцій Відповідачу за порушення умов підписаних сторонами спільних протокольних рішень відсутні.

Крім того, господарським судом встановлено, що зі змісту підписаних сторонами спільних протокольних рішень вбачається, що кошти, які КП "Теплоенерго" передає ПАТ НАК "Нафтогаз України" ідуть на оплату не за конкретний місяць 2016 чи 2017 р. р., а за "природний газ за 2016 (2017) рік" із посиланням на договір між сторонами. Тобто, з аналізу змісту цих документів вбачається, що кожне спільне протокольне рішення і платіжні доручення про перерахування Відповідачем Позивачу отриманих по ланцюгу коштів, як вартість пільг і субсидій населенню, вказують, що такі розрахунки між сторонами, по перше, здійснюються в межах договору постачання природного газу № 1807/1617-ТЕ-4, укладеного між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та КП "Теплоенерго" і, по друге, є одночасно процедурою погашення зобов`язань КП "Теплоенерго" з оплати вартості поставленого природного газу у визначеному періоді (2016 чи 2017 р. р.) в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенні сум пільг і субсидій. Однак, визначений наведеними спільними протокольними рішеннями порядок оплати (за природний газ за 2016 (2017) рік) не надає можливість визначити конкретний період дії договору, за який повинна погашатись заборгованість такими коштами.

На виконання спільних протокольних рішень, ПАТ НАК "Нафтогаз України" отримало частину вартості природного газу в сукупній сумі 269 287 424,46 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2 та № 3 від 20.01.2017 р.; № 5 та № 6 від 16.02.2017 р.; № 13 та № 14 від 22.07.2017 р.; № 10 від 22.12.2017 р., та Позивачем не заперечується.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого природного газу стало підставою звернення Позивача до суду з вимогою про стягнення з Відповідача суми заборгованості по оплаті за отриманий природний газ в примусовому порядку у розмірі 5 994 441,62 грн.

Крім того, Позивач здійснив розрахунок пені впродовж жовтня 2016 - лютого 2017 років в сукупному розмірі 14 016 907,81 грн., з яких: 511790,95 грн. за жовтень 2016 року ( з 26.11.2016 р. по 21.12.2016 р.); 818 611,44 грн. за листопад 2016 року ( з 27.12.2016 р. по 26.01.2017 р.); 1 088 440,00 грн. за грудень 2016 року ( з 26.01.2017 р. по 26.02.2017 р.); 4 675 405,20 грн. за січень 2017; 6 922 660,22 грн. за лютий 2017 року.

Також, з урахуванням приписів ст. 549, ч. 2. ст. 625 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача 3% річних в сукупному розмірі 3 979 952,21 грн., з яких: 73 113,01 грн. за зобов`язанням за жовтень 2016 року ( з 26.11.2016 р. по 21.12.2016 р. ); 257 259,48 грн. за зобов`язанням за листопад 2016 року ( з 27.12.2016 р. по 29.01.2017 р. ); 324 224,76 грн. за зобов`язанням за грудень 2016 року ( з 26.01.2017 р. по 27.02.2017 р. ); 667 915,03 грн. зобов`язання за січень 2017 року ( з 28.02.2017 р. по 24.05.2017 р. ); 2 657 439,93 грн. за зобов`язанням за лютий 2017 року ( з 28.03.2017 р. по 26.01.2018 р. ) та вимогу про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сукупному розмірі 12 436 250,75 грн., з яких: 2 353 267,21 грн. за зобов`язанням за січень 2017 року ( період нарахування - з березня 2017 року по квітень 2017 року ) та 10 082 983,54 грн. за зобов`язанням за лютий 2017 року ( період нарахування - з квітня 2017 року по травень 2018 року ).

В основу оскаржуваного рішення про часткове задоволення позовних вимог Позивача покладено висновок місцевого господарського суду про те, що підставою для стягнення пені та застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання спільними протокольними рішеннями про організацію взаємних розрахунків і яка несвоєчасно оплачена Відповідачем саме за рахунок власних коштів ( постанова ВС у справі 925/370/18 від 28.11.2018 р.). В свою чергу, враховуючи положення підписаних сторонами спільних протокольних рішень, будь які нарахування, здійснені Позивачем до укладення цих рішень чи здійснені на борг, який погашено спільними протокольними рішеннями та власними коштами до початку порушення зобов`язання, є неправомірними ( постанова Верховного Суду від 02.08.2018 р. у справі № 922/3873/17 ).

Також, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов до висновку, що підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а також фактичне виконання частини розрахунків в порядку, зазначеному цими протокольними рішеннями відповідно до норм постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20, свідчить про погодження сторонами за їх взаємною згодою і домовленістю, зміни порядку і строків проведення оплати за природний газ за договором № 1807/1617-ТЕ-4 в частині оплат, здійснених за рахунок державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень. Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються із ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Ч. 2 ст. 625 вказаного Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

Отже, для застосування санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Як зазначалося раніше, відповідно до умов Договору постачання природного газу від 25.10.2016 р. № 1807/1617-ТЕ-4, природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" (яка була чинною на момент укладення між сторонами договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 р. № 16-403-Н ) згідно з додатком 1 на ТОВ "Волиньгаз збут" як на постачальника природного газу покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з п. 14 даної постанови постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів. Уповноважені банки, що обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 р. № 792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Відповідно до Порядку постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу ( далі - газопостачальні підприємства ), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов`язків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком.

Газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання для виконання покладених на них спеціальних обов`язків щодо постачання та продажу природного газу. При цьому, якщо для певної категорії (групи) споживачів встановлено ціни, які відрізняються від звичайних чи ринкових цін, газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають в установах уповноваженого банку окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання для кожної такої категорії (групи) споживачів.

Газопостачальні підприємства і оптові продавці обумовлюють у відповідному договорі про відкриття банківського рахунка право уповноваженого банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ, без застосування платіжних вимог.

Уповноважений банк подає НКРЕКП перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями.

Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств і оптових продавців подається уповноваженим банком до НКРЕКП на затвердження та доводиться до відома Національного банку, підприємств поштового зв`язку, а також споживачів та інших учасників розрахунків шляхом опублікування в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України та розміщується на офіційному веб-сайті НКРЕКП.

Газопостачальні підприємства інформують протягом 10 робочих днів від дня відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання споживачів про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Газопостачальні підприємства укладають у двомісячний строк із споживачами нові договори (додаткові угоди) із зазначенням відповідного поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування коштів за спожитий природний газ виключно на такий рахунок.

Під час укладення договорів купівлі-продажу природного газу між газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями, а також договорів постачання природного газу між газопостачальними підприємствами та споживачами визначаються умови щодо оплати за природний газ виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

У разі припинення (закінчення строку виконання) спеціальних обов`язків газопостачальних підприємств і оптових продавців газопостачальні підприємства і оптові продавці закривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання у порядку, визначеному нормативно-правовими актами Національного банку. Про закриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання уповноважений банк у дводенний строк письмово повідомляє НКРЕКП.

Крім того, постановою КМУ від 30.09.2015 р. № 792 затверджено порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України".

Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок).

Цим Порядком передбачено, що він визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку - ПАТ «Нафтогаз України» ( Позивачу ).

Отже, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває Відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Таким чином, у Відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з Позивачем за поставлений природний газ, що, зокрема, виключає можливість застосування до Відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Аналогічні положення закріплені у Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМУ № 256 від 04.03.2002 р., згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Таким чином, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

П. 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Як вбачається з матеріалів справи оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 р. №792, з дотриманням умов п. 6.2 Договору, а остаточні розрахунки з Позивачем проведено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20.

В постанові від 31.05.2019 р. у справі № 924/296/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що підписання спільних протокольних рішень, свідчить про погодження сторонами іншого порядку розрахунків, ніж передбачено у договорі.

Виходячи із предмета та підстав позову до предмета доказування у даній справі входять такі обставини: 1) яка частина оплати за придбаний газ була здійснена відповідачем власними коштами, а яка - шляхом проведення взаєморозрахунків через процедуру, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій"; 2) чи було допущено відповідачем прострочення виконання зобов`язання в частині оплати власними грошовими коштами вартості придбаного газу за кожним із актів приймання-передачі природного газу у визначений позивачем спірний період.

Від встановленого залежить визначення правильності розрахунку, або взагалі можливість нарахувань, здійснених в порядку статей 611, 625 ЦК України, статті 230 ГК України.

Таким чином, для нарахування пені на підставі п. 7.2 Договору, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України необхідно, щоб Відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 910/9806/16, та від 24.10.2019 р. у справі № 903/910/18.

Отже, підставою для стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання може бути наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків і яка була би несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Разом із тим судом попередньої інстанції встановлена недоведеність Позивачем того, що оплата за природний газ, яка здійснювалась Відповідачем за рахунок власних коштів, була проведена несвоєчасно.

Так, господарським судом встановлено, що Позивачем при розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних витрат допущено ряд невідповідностей, зокрема: неврахування в повній мірі призначення платежів, зазначених в підписаних сторонами спільних протокольних рішеннях; розділення на частини сум, які надходили за кошти держави в рахунок погашення заборгованості за спірним договором; розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат здійснено без врахування підписаних сторонами спільними протокольними рішень з організації взаємних розрахунків; Позивачем не враховано норми ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

У зв`язку із зазначеним, господарський суд здійснив єдиний, уніфікований розрахунок суми заборгованості, яка є належною для нарахування 3 % річних, пені та інфляційних витрат за спірним договором та здійснив перерахунок наведених штрафних та фінансових санкцій, в результаті чого прийшов до наступних висновків.

Щодо акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р. на суму 69 551 837,95 грн., суд першої інстанції врахував те, що з 30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом ( тобто до 30.11.2016 р. ), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Суд встановив, що Позивачем здійснено фактичне нарахування пені в розмірі 511 790,94 грн. та 3 % річних в розмірі 73 113,01 грн. на підставі акту приймання-передачі природного газу від 31.10. 2016 р. за Жовтень рік впродовж періоду з 26.11.2016 р. по 21.12.2016 р. Однак, Відповідач до 30.11.2016 р. заборгованість за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р. погасив частково. Залишок заборгованості Відповідача станом на 30.11.2016 р. становив 51 460 052,20 грн.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що будь які нарахування, здійснені Позивачем на сплачену до набрання чинності Законом № 1730 суму заборгованості, суперечить приписам ч. 3 ст. 7 наведеного Закону, тому дані нарахування повинні здійснюватись на ту суму, яка була непогашена станом на 30.11.2016 р. Дане твердження повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною ВС у постанові від 11.04.2018 р. у справі № 15/5005/153/2012 та постанові від 30.11.2018 р. у справі № 904/990/18.

Зазначивши, що залишок заборгованості, яка існувала станом на день набрання чинності Законом № 1730 ( 51 460 052, 20 грн.), повинна погашатися саме коштами, які заходили в порядку черговості на виконання спільних протокольних рішень у відповідності до постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20, а не коштами, які надходили в порядку, визначеному постановою КМУ від 18.06.2014 р. № 217, господарський суд зазначив про неправомірність нарахування Позивачем наведених 3 % річних та пені за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р. за Жовтень 2016, оскільки сума, яка існувала станом на 30.11.2016 р. повинна повністю погашатись спільним протокольним рішенням № 262 від 26.01.2017 р. на суму 2 204 688,16 грн. та спільним протокольним рішенням № 261 від 30.01.2017 р. на суму 94 572 487,66 грн. в силу їх призначення платежу: "за природний газ за 2016 рік".

Щодо акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 р. на суму 142 571 376,48 грн. судом встановлено, що КП "Теплоенерго" сплачено з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання включно до 27.12.2016 р. ( бо останній день виконання зобов`язання припадає на вихідний день ) кошти в розмірі 70 070 698,12 грн., залишок коштів - 72 500 678,36 грн. повинен відшкодовуватись державою шляхом зарахування коштів, що залишились за спільним протокольним рішенням № 261 від 30.01.2017 р. в розмірі 45 317 123,62 грн., після погашення акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р. за Жовтень 2016 рік та зарахуванням коштів, що надійшли за рахунок держави за спільним протокольним рішенням № 923 та № 925 від 28.02.2017 р. в розмірі на суму 66 532 493,90 грн. Однак, згідно розрахунку, наданого Позивачем, ПАТ НАК "Нафтогаз України" враховано в якості оплати обсягів спожитого газу спільне протокольне рішення № 262 від 26.01.2017 р., яке на думку суду повинно було зараховуватись на початковий місяць виникнення заборгованості відповідача ( тобто Жовтень 2016 р.) та частину коштів, що надійшла від держави за спільним протокольним рішенням № 923 та № 925 від 30.01.2017 р. ( 48 285 723,67 грн. ). Таким чином, суд дійшов висновку про неправомірність нарахованих Позивачем за вищенаведеним актом приймання-передачі природного газу 3 % річних у розмірі 257 259,48 грн. та пені в розмірі 818 611,44 грн.

Щодо акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 р. на суму 203 099 648,26 грн., місцевим господарським судом встановлено, що КП "Теплоенерго" сплачено з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання включно до 26.01.2017 р. суму в розмірі 69 100 112,28 грн., залишок коштів - 133 999 535,98 грн. повинен відшкодовуватись державою шляхом зарахування коштів, що залишились за спільним протокольним рішенням № 923 та № 925 від 28.02.2017 р. в розмірі 39 348 939,16 грн. Таким чином, сума, яка існувала станом на перший день порушення зобов`язання за даним актом становить: 94 650 596,82 грн. та погашена коштами, що надходили з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання Відповідача лише 23.02.2017 р. Однак, згідно розрахунку, наданого Позивачем, ПАТ НАК "Нафтогаз України" враховано в якості оплати обсягів спожитого газу в даному розрахунковому місяці частину спільного протокольного рішення № 261 від 30.01.2017 р. ( 46 286 764,03 грн. ) та частину коштів, що надійшла від держави за спільним протокольним рішенням № 923 та № 925 від 30.01.2017 р. ( 56 599 246,59 грн.). Оскільки Позивачем не надано доказів правомірності зарахування саме таких сум коштів в погашення заборгованості за даним актом приймання-передачі природного газу, суд не знайшов підстав для стягнення нарахованих Позивачем за вищенаведеним актом приймання-передачі природного газу 3 % річних у розмірі 324 224,76 грн. та пені в розмірі 1 088 440,00 грн.

Щодо акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 р. на суму 235 773 347,17 грн. судом встановлено, що КП "Теплоенерго" сплачено з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання включно до 28.02.2017 р. ( бо останній день виконання зобов`язання припадає на вихідний день ) суму в розмірі 17 033 918,10 грн., залишок коштів - 218 739 429,07 грн. повинен відшкодовуватись державою шляхом зарахування коштів, що надійшли за спільним протокольним рішенням № 1733 та № 1734 від 23.08.2017 р. на суму 84 975 740,16 грн. та за спільним протокольним рішенням № 3087 від 22.12.2017 р. на суму в розмірі 21 002 012,51 грн. в силу їх призначення платежу: "за природний газ за 2017 рік". Таким чином, сума, яка існувала станом на перший день порушення зобов`язання за даним актом становить 112 761 676,40 грн. Згідно здійсненого розрахунку суду, дана сума погашена коштами, що надходили з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання Відповідача лише 04.04.2017 р. Однак, згідно розрахунку, наданого Позивачем, ПАТ НАК "Нафтогаз України" враховано в якості оплати обсягів спожитого газу в даному розрахунковому місяці частину спільного протокольного рішення № 923 та № 925 від 30.01.2017 р., що суперечить його призначенню платежу, оскільки останнє спрямовується саме для погашення заборгованості за природний газ за 2016 р, а не 2017 р. Оскільки Позивачем не було надано належних доказів правомірності зарахування саме таких сум коштів в погашення заборгованості за даним актом приймання-передачі природного газу, господарський суд дійшов висновку про безпідставність нарахованих Позивачем за вищенаведеним актом приймання-передачі природного газу 3 % річних у розмірі 4 675 405,20 грн., пені в розмірі 667 915,03 грн. та інфляційних витрат в розмірі 2 353 267,21 грн. На підставі наведеного, суд дійшов до висновку про стягнення з Відповідача за актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 р. 3 % річних в розмірі 164 911,06 грн. за період з 28.02.2017 р. по 03.04.2017 р., пені в розмірі 1 154 377,39 грн. за період з 28.02.2017 р. по 03.04.2017 р. та інфляційних витрат в розмірі 86 186,76 грн. впродовж аналогічного періоду, що визначений позивачем при його розрахунку.

Щодо акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 р. на суму 195 032 216,75 грн. місцевим господарським судом було встановлено, що КП "Теплоенерго" не було сплачено жодних коштів з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання включно до 28.03.2017 р. ( бо останній день виконання зобов`язання припадає на вихідний день ), у зв`язку з чим та відсутністю інших підписаних сторонами спільних протокольних рішень, дана сума є такою, що існувала станом на перший день порушення зобов`язання за даним актом. Однак, заборгованість Відповідача за даним актом приймання-передачі природного газу становить 5 994 441,62 грн., а остання проплата, що надходила на погашення заборгованості за спірним договором з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання Відповідача, здійснена 03.11.2017 р. Згідно розрахунку, наданого Позивачем, останнім враховано в якості оплати обсягів спожитого газу в даному розрахунковому місяці спільне протокольне рішення № 1733 та № 1734 від 23.08.2017 р. на суму 84 975 740,16 грн. та спільним протокольне рішення № 3087 від 22.12.2017 р. на суму в розмірі 21 002 012,51 грн., які за висновком суду першої інстанції повинні зараховуватись на початковий місяць виникнення заборгованості Відповідача у 2017 р., в силу їх призначення платежу. Таким чином, нараховані Позивачем за вищенаведеним актом приймання-передачі природного газу 3 % річних у розмірі 6 922 660,22 грн., пеня в розмірі 2 657 439,93 грн. та інфляційні витрати в розмірі 10 082 983,54 грн., суд не вважає належними до стягнення. Проте, суд прийшов до висновку про стягнення з Відповідача за актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 р. 3 % річних в розмірі 1 304 714,33 грн. за період з 28.03.2017 р. по 02.11.2017 р., пені в розмірі 8 736 427,14 грн. за період з 28.03.2017 р. по 27.09.2017 р. та інфляційних витрат в розмірі 2 897 113,26 грн. впродовж аналогічних періодів, визначених позивачем при його розрахунку.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що судом попередньої інстанції встановлено використання природного газу Покупцем для постачання побутовим споживачам.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, обов`язком Позивача є доведення правильності обрахування заявленої до стягнення суми.

Таким чином Позивач здійснив нарахування на суми коштів, які були необґрунтовано визначені ним в якості прострочення оплати за природний газ, а тому наведений Позивачем розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат не відповідає встановленим обставинам справи, а отже, немає правових підстав для застосування положень ст. 611 та ч. 2 ст. 625 ЦК України і стягнення з Відповідача решти суми пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо доводів Скаржника про безпідставність зменшення судом розміру неустойки, колегія суддів зазначає наступне.

Ст. 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з Відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п. 6 ст. 3 ЦК України ).

Обґрунтовуючи подане клопотання про зменшення суми пені на 70 %, Відповідач посилався на наступне: Комунальне підприємство "ТЕПЛОЕНЕРГО" є підприємством, яке здійснює надання послуг з теплопостачання, зокрема населенню, а заборгованість Відповідача перед Позивачем зумовлена, зокрема, невчасним розрахунком споживачів за надані послуги з теплопостачання; високий ступінь виконання зобов`язання та незначне прострочення виконання зобов`язання - більша частина прострочених Відповідачем платежів має кількість днів прострочення від 1 до 3, що не могло призвести до значного порушення прав; Позивач не обґрунтував фактів надання йому значних збитків через порушення Відповідачем зобов`язань за договором; високий ступінь виконання зобов`язання; поведінка Відповідача полягає у відсутності умисних дій щодо неналежного виконання зобов`язання.

Приймаючи рішення про зменшення пені на 50 % до 5 011 060,85 грн., суд першої інстанції прийняв до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов`язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов`язання, відсутність підтвердження у матеріалах справи завданих кредитору збитків, ступінь виконання зобов`язання, а також те, що сума непогашеної заборгованості по відношенні до загальної суми за укладеним сторонами договором у відсотковому співвідношенні становить 1 %.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що зменшення судом першої інстанції розміру штрафних санкцій, який підлягає стягненню з Відповідача ґрунтується, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Суд апеляційної інстанції, також враховує, що Позивач внаслідок несвоєчасного розрахунку за спожитий газ частково отримує компенсацію нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України інфляційними витратами та сумою 3 % річних.

Відтак на підставі наведених вище норм, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру заявленої Позивачем до стягнення суми штрафних санкцій на на 50 % до 5 011 060,85 грн.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2018 р. у справі № 904/4067/18 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02.12.2019 р.

Головуючий суддя І.М.Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова