ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р. Справа№ 910/4604/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Марченко В.М., адвокат, ордер серії КВ №401035 від 13.05.2019;

від відповідача - Астрюхін К.А., довіреність б/н від 03.05.2019;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2019 у справі №910/4604/19 (суддя Балац С.В., повний текст складено - 27.08.2019) за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» до приватного підприємства «Фірма «Підземне місто», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву про виселення та стягнення 737 844,07 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного підприємства «Фірма «Підземне місто» про виселення та стягнення 714 171,21 грн.

Позов обґрунтований тим, що всупереч умовам укладеного договору оренди №3475 від 04.09.2006, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення орендованого майна за закінченням строку дії договору, у зв`язку з чим, позивачем нараховано за період з липня 2018 року по лютий 2019 року неустойку на підставі п. 9.1 договору, у розмірі 737 844,07 грн. (з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2019 у справі №910/4604/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір оренди є продовженим, що виключає можливість застосування до відповідача п. 2.5 договору оренди, яким передбачено зобов`язання орендаря повернути орендоване майно, положень частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, а також п. 9.1 договору у вигляді стягнення неустойки.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2019 у даній справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» до приватного підприємства «Фірма «Підземне місто» про виселення та стягнення неустойки у розмірі 737 844,07 грн.

Апелянт не згоден з висновком суду щодо відсутності у справі належних доказів направлення відповідачу листа-повідомлення №ПКЦРП4/591 від 31.05.2018. За доводами апелянта, факт надіслання вказаного листа підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №508, отриманим відповідачем 11.06.2018 та фіскальним чеком №2808 від 08.06.2018, зауважуючи при цьому, що ні умовами договору оренди, ні чинним законодавством України не встановлено обов`язкової форми направлення заяви про припинення дії договору оренди після закінчення строку його чинності. Крім того, скаржник зазначає, що судом не надано жодної оцінки листу відповідача №21/08 від 06.08.2018, в якому зазначається про отримання ним 03.08.2018 претензії позивача №ПКЦРП4/812 від 30.07.2018, а також не надано оцінки претензії №РПЦ4/164 від 04.02.2019. Тому, як зазначає скаржник, з огляду на заперечення орендодавця щодо продовження строку дії договору, договір оренди є припиненим у зв`язку із закінченням строку його дії, а відтак в силу положень п. 2.5 договору орендоване майно підлягає поверненню.

Представник апелянта - позивача в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа правом на участь свого представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання призначеного на 25.11.2019 була повідомлена належним чином; копію ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 про оголошення перерви в судовому засіданні на 25.11.2019 представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву отримав 15.11.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Слід зазначити, що явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи, що неявка представника третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Регіональним відділенням фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець), приватним підприємством «Підземне місто» (орендар) та Державним територіально-галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця» (балансоутримувач), 04.09.2006 було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №3475.

За умовами п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 212,20 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, Привокзальна площа, 1, що знаходиться на балансі Вокзалу станції «Київ-Пасажирський» Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця».

У разі припинення або розірвання договору майно повертається орендарем орендодавцю/балансоутримувачу (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 2.5 договору орендар зобов`язується повернути майно у 10-денний строк з моменту припинення або розірвання цього договору.

Згідно положень п. 9.1 договору у разі невиконання пункту 2.5 цього договору, орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Пунктом 10.5 договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

В подальшому, між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір від 28.04.2016, відповідно до якого орендодавцем майна, визначеного договором оренди є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відповідно до п. 3 додаткового договору від 28.04.2016 пункт 1.1 договору викладений в наступній редакції:

«Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно, загальною площею 212,2 кв.м розміщене за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1-А, що знаходиться на балансі виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (надалі - балансоутримувач):

- частина площі в підвальному приміщенні Приміського вокзалу, площею 31,00 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.03.2013 і становить 372 913,42 грн. під кафе-бар з правом продажу товарів підакцизної групи;

- частина площі в підвальному приміщенні Приміського вокзалу, площею 109,2 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.03.2013 і становить 1 313 617,58 грн. під кафе без права продажу товарів підакцизної групи;

- частина площі на другому поверсі Приміського вокзалу, площею 72,00 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.03.2013 і становить 923 671,00 грн. під офісне приміщення».

Згодом, між сторонами укладено додатковий договір від 29.04.2016, відповідно до п. 1 якого, пункт 1.1 розділу «Предмет договору» договору оренди викладено в наступній редакції:

«Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 72,00 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1-А, що знаходиться на балансі виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (надалі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.03.2013 і становить 923 671,00 грн. під офісне приміщення».

Згідно акта приймання - передачі (повернення) нерухомого майна від 29.04.2016 орендар (відповідач) повернув, а орендодавець (позивач) прийняв із користування частину нерухомого майна загальною площею 140,2 кв.м., а саме:

- частина площі в підвальному приміщенні Приміського вокзалу, площею 31,00 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.03.2013 і становить за незалежною оцінкою 372 913,42 грн.;

- частина площі в підвальному приміщенні Приміського вокзалу, площею 109,2 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.03.2013 і становить за незалежною оцінкою 1 313 617,58 грн.

Додатковим договором від 23.05.2018 встановлено строк дії договору оренди №3475 від 04.09.2006 - до 30.06.2018 включно.

Як зазначає позивач, 08.06.2018 ним на адресу відповідача направлявся лист-повідомлення про закінчення терміну дії договору оренди №3475 від 04.09.2006, який згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №508 був отриманий останнім 11.06.2018.

Крім того, за твердженнями позивача, орендарю направлялись претензії щодо погашення заборгованості та повернення майна (№ПКЦРП41812 від 30.07.2018, №РПЦ4/164 від 04.02.2019) разом з актами приймання-передачі (повернення) майна.

Проте, відповідач підписаний акт приймання-передачі (повернення) з оренди нерухомого майна не повернув та продовжив користуватися орендованим приміщенням після закінчення терміну дії договору оренди, незважаючи на заперечення орендодавця щодо продовження його дії.

Причиною виникнення даного спору стала незгода відповідача визнати факт припинення дії договору оренди за закінченням строку його дії, зволікання з повернення відповідачем орендованого нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про виселення та стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за період з липня 2018 року по лютий 2019 року в розмірі 737 844,07 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду).

Як вже зазначалось, судом першої інстанції у позові відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частиною 2 статті 291 ГК України встановлено, зокрема, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Приписами частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За умовами п. 2 ст. 26, п. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, в користуванні відповідача, як орендаря за договором оренди №3475 від 04.09.2006 знаходиться нерухоме майно, передане позивачем, як орендодавцем, загальною площею 72,00 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1-А, що знаходиться на балансі виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Строк дії договору оренди встановлено з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно (п. 10.1 договору, в редакції додаткового договору від 23.05.2018).

При цьому, як вже зазначалось, пунктом 1 додаткового договору від 28.04.2016, встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди №3475 від 04.09.2006 є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Однак, за доводами відповідача на момент укладення договору позивач не набув права власності на орендоване майно, повноважень на укладання таких договорів оренди чи внесення змін до вже укладених договорів Фондом державного майна України АТ «Українська залізниця» не надавались, відтак, на думку відповідача, позивач залишився балансоутримувачем стосовно спірного орендованого майна, у зв`язку з чим, у останнього відсутні правові підстави заявляти вимоги про виселення та стягнення неустойки.

Стосовно наведених доводів відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» №4442-VI від 23.02.2012 та Постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено ПАТ «Укрзалізниця», яке розпочало свою фінансово-господарську діяльність з 01.12.2015.

Згідно ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» №4442-VI від 23.02.2012 та ч. 2 загальних положень Статуту АТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №735 від 02.09.2015, товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Передавальним актом Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» від 31.07.2015, затвердженим Міністерством інфраструктури України 18.08.2015 (копія якого міститься в матеріалах справи, а.с. 50-54, том 1), підтверджується вартість і склад активів та зобов`язань Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», правонаступництво щодо яких після його реорганізації перейшло до ПАТ «Укрзалізниця».

Разом з тим, як вбачається із переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» (а.с. 55-57, том 1), що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», будівля Приміського вокзалу та Привокзальна площа, що знаходяться за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1-А, включені до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Таким чином, орендоване нерухоме майно за договором оренди №3475 від 04.09.2006, загальною площею 72,00 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1-А, було включено до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно приписів ст. 85 Господарського кодексу України, ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди.

Відтак, у зв`язку із зазначеними обставинами, 28.04.2016 між позивачем та відповідачем і було укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від №3475 від 04.09.2006, відповідно до якого орендодавцем є ПАТ «Укрзалізниця».

При цьому, укладаючи додатковий договір від 28.04.2016, сторони безпосередньо в умовах цього додаткового договору відзначили, що заміна сторони орендодавця відбувається у зв`язку з утворенням ПАТ «Українська залізниця» відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорт у загального користування», що орендодавцем майна за договором оренди №3475 від 04.09.2006 є ПАТ «Українська залізниця». Таким чином, починаючи з 28.04.2016 між сторонами неодноразово укладалися додаткові договори про продовження дії договору оренди №3475, які виконувалися орендарем та ніким не оспорювалися і не визнавалися недійсними з підстав їх укладення неналежним орендодавцем, у зв`язку з чим, правомірність вказаних правочинів презюмується в силу приписів статті 204 ЦК України.

Отже, наведеним спростовуються твердження відповідача про протилежне.

Крім того, колегія суддів зауважує, що доводи відповідача з приводу наявності у позивача повноважень на укладення додаткового договору від 28.04.2016 стосуються правомірності укладення такого договору, однак, у даній справі предметом розгляду є вимога про виселення відповідача та стягнення з орендаря 737 844,07 грн. неустойки, а не встановлення обставин дійсності додаткового договору.

За умовами п. 10.1 договору оренди, в редакції додаткового договору від 23.05.2018, сторони дійшли згоди, що договір №3475 від 04.09.2006 діє з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно.

Згідно положень п. 10.5 договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зазначена норма не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку, встановленого законом.

Отже, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №906/742/18, №906/743/18, №906/746/18 та від 16.07.2019 у справі №906/744/18.

Таким чином, для продовження дії договору оренди на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що на адресу відповідача був направлений лист-повідомлення №ПКЦРП4/591 від 31.05.2018 про закінчення дії договору, разом з додатками - актами приймання-передачі (повернення) майна на 2 аркушах. За твердженнями позивача, лист-повідомлення отриманий відповідачем 11.06.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №508.

В свою чергу, відповідач заперечує щодо отримання ним такого листа-повідомлення та зазначає, що на адресу приватного підприємства «Фірма «Підземне місто» лист не надходив, доказів направлення саме цього документа поштовим відправленням №508 позивачем не надано.

В матеріалах справи міститься лист-повідомлення №ПКЦРП4/591 від 31.05.2018 про закінчення дії договору адресований приватному підприємству «Фірма «Підземне місто» наступного змісту: «...Відповідно до рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» (протокол №Ц-64/33 Ком.т. засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30.03.2018) Департамент майнової політики направив перелік договорів оренди майна для здійснення заходів. З урахуванням зазначеного висновку, повідомляємо, що строк дії договору №3475 спливає 30.06.2018 та в подальшому продовжуватися не буде. Відповідно до пункту 13 Порядку розпорядження майном публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою КМУ №1054 від 22.11.2017 оренда майна здійснюється на конкурентних засадах шляхом проведення електронних аукціонів. Відповідно до п. 2.4 договору №3475, у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю або балансоутримувачу…».

На підтвердження направлення вказаного листа відповідачу, позивачем надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №508 отримане відповідачем 11.06.2018 та фіскальний чек №2808 від 08.06.2018.

Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 (зі змінами), до внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Згідно з пунктами 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Отже, згідно із зазначеними пунктами Правил надання послуг поштового зв`язку, опис вкладення складається в тому випадку, якщо поштове відправлення приймається до пересилання з оголошеною цінністю.

Аналіз пунктів 2, 11, 19 Правил надання послуг поштового зв`язку, статті 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» дозволяє зробити висновок про те, що квитанція або касовий чек (в яких зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дату та вид послуги, її вартість) є доказами надіслання поштового відправлення, однак не підтверджує які саме документи у ньому відправлялись.

Тільки поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення підтверджують які саме документи пересилались стороною.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рекомендоване повідомлення №508, за наявності заперечень відповідача щодо отримання листа-повідомлення від 31.05.2018, не може бути прийняте судом в якості доказу, яким підтверджується факт отримання відповідачем спірного листа, оскільки з його змісту не вбачається, що адресату надсилався саме цей лист.

В свою чергу, позивач розуміючи ризик ймовірного виникнення заперечень зі сторони адресата щодо отримання листа, задля уникнення в майбутньому необхідності у доказуванні факту надіслання саме цього листа, не був позбавлений можливості здійснити поштове відправлення листом з описом вкладення.

Крім того, в матеріалах справи міститься претензія №ПКЦРП4/812 від 30.07.2018, у якій позивач просить відповідача повернути орендоване майно за актом приймання-передавання (повернення) майна та сплатити орендну плату. Також, в тексті претензії зазначено: «…Про закінчення строку дії договору та неможливості його подальшої пролонгації ПП «Фірма «Підземне місто» було попереджене листом-повідомленням про закінчення дії договору №ПКЦРП4/591 від 31.05.2018.».

Позивач вказує, що факт отримання відповідачем претензії №ПКЦРП4/812 від 30.07.2018 підтверджується листом-відповіддю №21/08 від 06.08.2018, в якому зазначено, що дана претензія отримана ПП «Фірма «Підземне місто» 03.08.2018.

Дійсно факт отримання 03.08.2018 претензії №ПКЦРП4/812 від 30.07.2018 не заперечується відповідачем, проте, останній зазначає, що вказана претензія була одержана ПП «Фірма «Підземне місто» вже після спливу місячного строку після закінчення терміну дії договору, протягом якого орендодавець міг звернутися із заявою про припинення або зміну умов договору оренди.

Враховуючи, що пунктом 10.1 договору оренди, в редакції додаткового договору від 23.05.2018, строк дії договору оренди встановлено з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно, отже, останнім днем для звернення позивача із заявою про припинення договору є 30.07.2018.

Утім, як вірно вказав суд першої інстанції, доказів направлення позивачем на адресу відповідача претензії від 30.07.2018 №ПКЦРП4/812 з актами приймання-передачі (повернення) майна матеріали справи не містять.

Водночас, вже в ході здійснення апеляційного провадження апелянт в якості доказу направлення відповідачу претензії від 30.07.2018, надав суду копію фіскального чеку від 31.07.2018 за №061.

Приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В свою чергу, позивачем не надано доказів неможливості подання фіскального чеку від 31.07.2018 за №061 до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також доказів, що позивач звертався до місцевого суду з клопотанням про долучення такого документа до матеріалів справи.

З огляду на відсутність підстав, визначених ст. 269 ГПК України, фіскальний чек від 31.07.2018 за №061 на стадії апеляційного провадження не приймається колегією суддів як додатковий доказ у справі.

При цьому, посилаючись на фіскальний чек від 31.07.2018, позивач тим самим підтверджує, що претензія була направлена вже після спливу місячного строку після закінчення терміну дії договору, що суперечить положенням п. 10.5 договору оренди та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Крім того, колегією суддів не приймаються доводи позивача стосовно претензії №РПЦ4/164 від 04.02.2019, направленої на адресу відповідача, як стверджує позивач, 05.02.2019 (фіскальний чек №9149 від 05.02.2019), оскільки її надсилання також відбулось поза межами встановленого місячного строку.

Разом з тим, суд враховує наступне.

Відповідачем було подано до апеляційного суду клопотання з проханням приєднати до матеріалів справи: копію листа №РПЦ-4/1341 від 11.10.2019; копію двох примірників проекту акта приймання-передачі, датованого 2019 роком; копію опису вкладення у поштове відправлення.

Обґрунтовуючи подане клопотання, відповідач зазначає, що листом-повідомленням від 11.10.2019 №РПЦ-4/1341 позивач спростовує власні доводи викладені в апеляційній скарзі, оскільки твердження про припинення договору в червні 2018 року та виникнення підстав для нарахування неустойки з вимогами про виселення цілком нівелюються повідомленням зі сторони орендодавця щодо припинення договору з 30.09.2019. Крім того, до листа-повідомлення від 11.10.2019 №РПЦ-4/1341 про припинення дії договору з 30.09.2019 додано два примірники проекту акта приймання-передачі, датовані 2019 роком. При цьому, як вказує відповідач, лист-повідомлення від 11.10.2019 надійшов на його адресу з описом вкладення у поштове відправлення, що містить чіткий перелік надісланих документів.

Неможливість їх подання до суду першої інстанції, відповідач мотивує отриманням наведених документів лише 21.10.2019, вже після винесення оскаржуваного рішення, з огляду на що, просить визнати поважними причини неподання вказаних документів та поновити строк для їх подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, колегія суддів вважає за необхідне його задовольнити, та визнати причини поважними причини неподання вказаних документів до місцевого суду, з огляду на отримання вказаних документів лише 21.10.2019.

Отже, надані відповідачем документи - лист-повідомлення від 11.10.2019 №РПЦ-4/1341, проекти актів приймання-передачі, датовані 2019 роком та наявність опису вкладення у поштове відправлення, що містить чіткий перелік надісланих документів, додатково свідчать про суперечливість доводів позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги у даній справі.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту надіслання відповідачу повідомлення про припинення договору через небажання продовжувати його дію у строки, передбачені п. 10.5 договору оренди та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а отже, договір оренди №3475 від 04.09.2006 вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах.

За таких обставин, відсутні підстави для застосування до відповідача положень пункту 2.5 договору оренди, яким передбачено обов`язок орендаря повернути майно у 10-денний строк з моменту припинення або розірвання договору.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що продовження дії договору у зв`язку з подальшою сплатою орендних платежів не є безумовною підставою для продовження дії договору оренди, однак, вказане може бути прийнято судом до уваги виходячи із встановлених обставин справи у сукупності з іншими діями сторін.

Крім того, слід зазначити, що повідомлення про припинення договору не були мотивовані позивачем ані наявністю боргу з орендної плати чи то невиконанням іншого зобов`язання, ані необхідністю використання приміщення для власних потреб.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно п. 2.4 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно повертається орендарем орендодавцю/балансоутримувачу.

Орендар зобов`язується повернути майно у 10-денний строк з моменту припинення або розірвання цього договору (п. 2.5 договору).

Слід зазначити, що в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення суми неустойки позивач посилається на пункт 9.1 договору, за умовами якого, орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення в разі невиконання пункту 2.5 договору.

Наведене вище є виключною підставою для нарахування неустойки згідно з пунктом 9.1 договору.

Враховуючи, що як встановлено судом, укладений між сторонами спору договір не є припиненим і продовжує свою дію, наведене виключає можливість застосування до відповідача положень частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, а також п. 9.1 договору у вигляді стягнення неустойки, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив у позові в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 737 844,07 грн. за період з липня 2018 по лютий 2019.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2019 у справі №910/4604/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2019 у справі №910/4604/19.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 02.12.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко