ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. Справа№ 910/7984/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

Представники сторін:

від позивача Гоцко Р.В.

від відповідача не з`явився

від третьої особи Дяченко С.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 (повний текст складено 09.10.2019)

у справі №910/7984/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до Державного підприємства "СПЕЦАГРО"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державна аудиторська служба України

про стягнення збитків у розмірі 615 662,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "СПЕЦАГРО" про відшкодування збитків у розмірі 615 662,99 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу завдано збитки, в зв`язку з завищенням відповідачем в актах здачі-прийняття робіт вартості наданих послуг, оплачених позивачем на підставі договорів №0324-КП від 31.12.2013 року та №0327-КП від 31.12.2014 року, що встановлено в акті ревізії Державної фінансової інспекції України від 11.02.2016 року №07-21/11.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 по справі №910/7984/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність всіх елементів складу правопорушення, для застосування такого виду господарської санкції як стягнення збитків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий господарський не взяв до уваги того, що в актах здачі-прийняття робіт вартості наданих послуг, оплачених позивачем на підставі договорів №0324-КП від 31.12.2013 року та №0327-КП від 31.12.2014 року завищено обсяг послуг, що завдало позивачу збитків. При цьому, апелянт зазначає що судом не надано належної правової оцінки наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення у відповідача та надано невірну оцінку обставинам справи. Також, зазначає про порушення судом вимог статті 191 ГПК України, оскільки у поданому відзиві відповідач частково визнав про завищення вартості виконаних робіт по окремих видах комунальних послуг. Крім того, вина відповідача полягає у його неправомірних діях з виконання умов договору та небажанні попередити настання негативних наслідків для позивача, що, за його твердженням, є порушенням судами статей 22, 611, 614, 623 ЦК України та статті 224 ГК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2019 справу №910/7984/16 призначено до розгляду на 20.11.2019.

18 листопада 2019 року від Державної аудиторської служби України, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, надійшли пояснення по справі.

В судовому засіданні 20.11.2019 року представники позивача та третьої особи надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду, просили задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

31 грудня 2013 року між Державним підприємством "СПЕЦАГРО" (балансоутримувач) та Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (орендар) було укладено договір №0324-КП про відшкодування витрат вартості комунальних послуг та витрат на утримання, експлуатаційне обслуговування нерухомого майна.

Відповідно до п. 1.1 договору №0324-КП балансоутримувач бере на себе обов`язки з відшкодування вартості комунальних послуг, витрат на експлуатаційне обслуговування та утримання в належному санітарному стані орендованих орендарем нежилих приміщень, які розташовані в адміністративному будинку літ.А за адресою: м.Київ, вул. Бориса Грінченка, 1, а орендар відшкодовує балансоутримувачу витрати на виконання вищезазначених робіт пропорційно до займаної ним загальної площі та кількості користувачів.

Пунктом 4.1 договору №0324-КП визначено, що вартість послуг залежить від їх складу і становить згідно з кошторисом (додаток №1) - 1 169 637,24 грн.

Вартість послуг додаткової посиленої охорони за січень-лютий, згідно з додатком №2, становить 100 001,90 грн (п. 4.1.1. договору №0324-КП).

Орендар відшкодовує балансоутримувачу вартість спожитих послуг, згідно з рахунком-фактурою та актами надання послуг, починаючи з дати фактичного забезпечення балансоутримувачем надання послуг (п.4.2. договору №0324-КП).

Згідно з п. 4.3. договору №0324-КП відшкодування вартості послуг, зазначених в п. 4.2. договору, проводиться орендарем щомісячно у безготівковій формі на рахунок балансоутримувача протягом 5 банківських днів з дня отримання орендарем рахунку-фактури та акта наданих послуг.

Орендар, протягом 3 банківських днів з дня отримання акту наданих послуг, зобов`язаний повернути балансоутримувачу підписаний акт приймання-передачі послуг (п.4.4. договору №0324-КП).

31 грудня 2014 року між Державним підприємством "СПЕЦАГРО" (балансоутримувач) та Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (орендар) укладено договір №0327-КП про відшкодування витрат на комунальні послуги та витрат на утримання, експлуатаційне обслуговування нерухомого майна.

Відповідно до п. 1.1 договору №0327-КП балансоутримувач бере на себе обов`язки з відшкодування вартості комунальних послуг, витрат на експлуатаційне обслуговування та утримання в належному санітарному стані орендованих орендарем нежилих приміщень, які розташовані в адміністративному будинку літ.А за адресою: м.Київ, вул. Бориса Грінченка, 1, а орендар відшкодовує балансоутримувачу витрати на виконання вищезазначених робіт пропорційно до займаної ним загальної площі та кількості користувачів.

Пунктом 4.1 договору №0327-КП визначено, що вартість послуг залежить від їх складу і становить щомісячно 9 607,48 грн.

Орендар відшкодовує балансоутримувачу вартість спожитих послуг, згідно з рахунком-фактурою, починаючи з дати фактичного забезпечення балансоутримувачем надання послуг, але не пізніше 05 числа поточного місяця (п.4.2. договору №0327-КП).

Згідно з п. 4.3. договору №0327-КП відшкодування вартості послуг, зазначених в п. 4.2. договору, проводиться орендарем щомісячно у безготівковій формі на рахунок балансоутримувача протягом 5 банківських днів з дня отримання орендарем рахунку-фактури, виставленого балансоутримувачем.

Орендар, протягом 3 банківських днів з дня отримання акту наданих послуг, зобов`язаний повернути балансоутримувачу підписаний акт приймання-передачі послуг (п.4.4. договору №0327-КП).

На виконання умов договорів між сторонами підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг).

Місцевим господарським судом встановлено, що в 2015 році Державною фінансовою інспекцією України (далі - Держфінінспекція) в плановому порядку з 17.11.2015 року до 04.02.2016 проведено ревізію окремих питань Фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" ( далі - ПАТ "Аграрний фонд" за період з 01.01.2014 року по 31.10.2015 року, якою встановлено низку порушень, які на момент проведення ревізії не усунуті.

За результатами зазначеної ревізії 11.02.2016 року Держфінінспекцією складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ПАТ "Аграрний фонд" за період з 01.01.2014 року до 31.10.2015 року № 07-21/11 (далі - акт ревізії).

В зазначеному акті ревізії встановлено, що ПАТ "Аграрний фонд" зайво відшкодовано витрати на утримання орендованого майна на загальну суму 615 663 грн, через безпідставне включення ДП "Спецагро" таких витрат до актів здачі-прийняття робіт, чим порушено умови п. 1.1, п. 2.1.2 договорів про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна від 31.12.2013 №0324-КП та від 31.12.2014 №0327-КП.

Стаття 22 Цивільного кодексу України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 Цивільного кодексу України).

Відшкодування збитків у сфері господарювання передбачено главою 25 Господарського кодексу України. Зокрема, відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зокрема визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статей 22, 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 18 травня 2016 року у справах №3-194гс16, №3-271гс16.

Обов`язок доказування та подання доказів, відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Відтак, на позивача покладається обов`язок доведення факту заподіяння йому збитків, розміру таких збитків, надання доказів протиправності поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його протиправною поведінкою та заподіяними збитками.

На підтвердження вказаних порушень позивач посилається на результати проведеної Державною фінансовою інспекцією України ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ «Аграрний фонд», а саме на акт №07-21/11 від 11.02.2016.

Колегія суддів зазначає, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Таким чином, встановлені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ «Аграрний фонд» факти щодо господарської діяльності позивача підлягають доказуванню позивачем та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Акт ревізії №07-21/11 від 11.02.2016 фінансово-господарської діяльності, на який посилається позивач як на доказ понесених збитків на загальну суму 615662,99 грн, не доводить наявності вини відповідача та не приймається судом до уваги як належний доказ наявності обставин, що свідчать про те, що відповідачем завдані позивачу збитки у вказаній сумі, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть бути підставою для виникнення між сторонами прав та обов`язків.

Таким чином, сам лише акт ревізії №07-21/11 від 11.02.2016 не є підставою для стягнення з відповідача визначених у вказаному документі сум та не звільняє сторону від процесуального обов`язку доводити свої вимоги іншими належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, судом відхиляється акт ревізії як належний та допустимий доказ на підтвердження понесених позивачем збитків на загальну суму 615662,99 грн, оскільки встановлені у вказаному акті факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним Господарським процесуальним кодексом України. Акт ревізії не може змінювати або припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором, та які підтверджені відповідним актом здачі-приймання виконаних робіт.

Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним, в межах своєї компетенції, відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому законом порядку, а не для встановлення певного зобов`язання в межах господарсько-правових відносин.

При цьому, судом відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховані висновки Верховного Суду України, наведені у постанові від 10.09.2013 у справі №21-237а13 та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.02.2018 у справі №910/12793/17 та від 21.05.2018 у справі №922/2310/17.

Колегією суддів визнано безпідставними посилання апелянта на порушення судом першої інстанцій вимог ч. 4 статті 191 ГПК України , оскільки з резолютивної частини відзиву відповідача вбачається повне заперечення спірної суми позовних вимог за наслідком наданого ним власного розрахунку. При цьому, будь-яких заяв про часткове визнання позову від відповідача до суду не надходило.

Посилання апелянта на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2019 по справі 826/9188/16 колегією суддів також визнано безпідставним, оскільки зазначеним рішенням не встановлювались обставини та розмір заподіяних ПАТ «Аграрний фонд» збитків на суму 615662,99 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, про недоведення позивачем складу цивільного правопорушення (збитків, причинно-наслідкового зв`язку, наявності фактичних обставин порушення договірних зобов`язань відповідачем), необхідності застосування щодо нього стягнення збитків, як правового наслідку порушення зобов`язання, відповідно до статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 по справі №910/7984/16 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 по справі №910/7984/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 по справі №910/7984/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/7984/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.11.2019 року.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов