ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2019 р. Справа№ 910/7176/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Хрипуна О.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019

у справі №910/7176/19 (суддя Бойко Р.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення збитків у розмірі 142 972,45 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 142 972,45 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у зв`язку із бездіяльністю Акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності вагонів №№ 68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859, які перебувають у власності та оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", такі вагони були розкомплектовані та позивач зазнав витрат на їх ремонт у розмірі 142 972,45 грн., відшкодування які просить стягнути з відповідача в якості збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" збитки у розмірі 142 972 грн. 45 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки при перевезенні вагонів №№ 68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859, які належали та перебували в користуванні (оренді) позивача, залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого позивачем були понесені витрати на оплату вартості ремонту, на загальну суму 142 972,45 грн., покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/7176/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального прав та не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема скаржник зазначає, що позивач в даному випадку не є вантажовідправником або вантажоодержувачем, а тому не має права від свого імені заявляти позов до залізниці. Крім того на думку відповідача позивачем не доведено належними та допустимими доказами всіх елементів складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків з відповідача та їх розмір. Також скаржник вважає, що всі ризики після передачі вагонів в піднайм, оренду, суборенду в тому числі ремонт вагонів покладено на позивача.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/7176/19, вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/7176/19 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

10.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також позивач просив стягнути з відповідача 5 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу.

01.11.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів доказів оплати правничої допомоги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, для забезпечення курсування вагонів, які належали та перебували в користуванні (оренді) Товариства, залізничними коліями позивачем (замовник) було укладено договір №ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування від 09.11.2015 року з державним підприємством "Придніпровська залізниця" (виконавець). (т.1, а.с. 94-98).

Відповідно до п. 1.2 Договору, сторони керуються цим Договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС) (Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), "Правилами експлуатації власних вантажних вагонів", іншими нормативними документами.

Відповідно до залізничних накладних, які наявні в матеріалах справи, а саме №47096078 (т.1, а.с. 103), СМГС (вагон №64417934) (т.1, а.с. 113-126), №46900973 (т.1, а.с. 136), №36332997 (т.1, а.с. 148), №366375772 (т.1, а.с. 168), №46889424 (т.1, а.с. 181), №47014766 (т.1, а.с. 194), №47262225 (т.1, а.с. 204), СМГС (вагон №52373859) (т.1, а.с. 214-227) у листопаді-грудні 2018 року залізницею було здійснено перевезення вантажних вагонів №№ 68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859, які належали та перебували в користуванні (оренді) Товариства, за наслідками чого на станціях Шмаково, Ужгород, Запоріжжя-1, Раковата, Запоріжжя-Ліве та Кривий Ріг-Головний було встановлено розкомплектованість відповідних вагонів - розукомплектована головна частина повітророзподільника, про що було складено повідомлення форми ВУ-23М №6305 від 20.12.2018 року (т.1, а.с. 105), ВУ-23М №8999 від 18.12.2018 року (т.1, а.с. 173), ВУ-36М №4525 від 31.12.2018, ВУ-23М №8941 від 27.12.2018 року (т.1, а.с. 152), , ВУ-23М №8932 від 23.12.2018 року (т.1, а.с. 162), ВУ-23М №2067 від 26.12.2018 року (т.1, а.с. 185), ВУ-23М №1164 від 19.12.2018 року (т.1, а.с. 196), ВУ-23М №1251 від 13.12.2018 року (т.1, а.с. 206).

Колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд вірно встановив, що наявними в матеріалах справи залізничними накладними №47096078, СМГС (вагон №64417934), №№46900973, 36332997, 366375772, 46889424, 475777630, 47262225 та СМГС (вагон №52373859) підтверджується прийняття залізницею до перевезення та його здійснення вагонів Товариства (власних та орендованих) за №№ 68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859.

При цьому, як зазначає позивач за фактом встановлення відсутності зазначених деталей, вагони були направлені на технічне обслуговування до експлуатаційного вагонного депо Батуринське регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця", експлуатаційного вагонного депо Ужгород регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" та вагонного депо Запоріжжя-Ліве регіональної філії "Придніпровська залізниця".

Крім того, в матеріалах справи наявні акт виконаних робіт №485 від 21.01.2019 року (т.1, а.с. 179) та додаток до акту виконаних робіт №485 від 21.01.2019 року з розшифровкою наданих послуг з ремонту вагону (т.1, а.с. 180), акт виконаних робіт №491 від 21.01.2019 року (т.1, а.с. 134) та додаток до акту виконаних робіт №491 від 21.01.2019 року з розшифровкою наданих послуг з ремонту вагону (т.1, а.с. 135), акт виконаних робіт №505 від 15.03.2019 року (т.1, а.с. 192) та додаток до акту виконаних робіт №505 від 15.03.2019 року з розшифровкою наданих послуг з ремонту вагону (т.1, а.с. 193).

З зазначених вище актів вбачається, що вагони №№ 68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859 були відремонтовані з встановленням головних і/або магістральних частин повітророзподільника.

В матеріалах справи наявний Договір послуг №25у/14 від 19.02.2014 року (т.1, а.с. 237-240), який укладений позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" щодо здійснення ремонту вагонів.

Крім того, в матеріалах справи наявні акти звірки взаєморозрахунків, які укладені позивачем з ТОВ «Ремвагонторг», зі змісту яких вбачається оплата ремонту вагонів №№ 68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859 (т.1, а.с. 241-244), а також платіжні доручення (т.1, а.с. 245-249).

Посилаючись на те, що у зв`язку з вищенаведеними обставинами та внаслідок несхоронності (незбереження) відповідачем майна (вагонів) під час їх курсування залізничними коліями позивач зазнав збитків на загальну суму 142 972, 45 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи вимоги чинного законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Загальні умови перевезення на підставі ч. 2 ст. 908 ЦК України визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічні положення передбачено ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ч. 1 ст. 307 ГК України, п. 22 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно зі ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться в вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Пунктом 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015 (далі - Правила) визначено, що власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, яка нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ «Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм», затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25.04.2001 (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ «власний вагон».

Положеннями п. 3.4 Правил визначено, що власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

За змістом п. 4.1 Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Разом з цим, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів №№ 68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Відповідно до п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин внаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також внесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, яке має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997, забороняється ставити в склад потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

При технічному обслуговуванні вагонів (п. 6.2.1 вказаної Інструкції) слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, слід замінити справними.

Відповідно до п.п. 3.2.3.22 п. 3.2.2 розділу 3 Наказу Міністерства транспорту України № 464 від 03.06.2004 «Про затвердження Рекомендацій щодо вживання термінів та визначень з безпеки руху поїздів» пошкодження чи/або зруйнування технічних засобів - це подія порушення конструктивної цілісності рухомого складу, залізничної колії й споруд на ній, засобів зв`язку й сигналізації, що частково/цілком унеможливлює використання їх за цільовим призначенням внаслідок часткової/повної втрати експлуатаційних властивостей, для відновлення яких потрібно проведення ремонту/відновлювати які неможливо чи недоцільно.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для поставлення такого вагону в склад потягу.

За змістом п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням ЦК України і ГК України.

За приписами ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вищевказані обставини справи свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за пошкодження/незбереження вагонів позивача.

При цьому, відповідачем, всупереч ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що пошкодження вантажу (вагонів) виникло з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Статтею 126 Статуту встановлено, що за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємству, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Як було зазначено вище, з метою подальшого використання залізничних вагонів №№ 68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859 позивач на підставі договору послуг №25у/14 від 19.02.2014 року здійснив ремонт вказаних вагонів на загальну суму 142 972, 45 грн., що підтверджує акт виконаних робіт №485 від 21.01.2019 року (т.1, а.с. 179) та додаток до акту виконаних робіт №485 від 21.01.2019 року з розшифровкою наданих послуг з ремонту вагону (т.1, а.с. 180), акт виконаних робіт №491 від 21.01.2019 року (т.1, а.с. 134) та додаток до акту виконаних робіт №491 від 21.01.2019 року з розшифровкою наданих послуг з ремонту вагону (т.1, а.с. 135), акт виконаних робіт №505 від 15.03.2019 року (т.1, а.с. 192) та додаток до акту виконаних робіт №505 від 15.03.2019 року з розшифровкою наданих послуг з ремонту вагону (т.1, а.с. 193), а також акти звірки взаєморозрахунків, які укладені позивачем з ТОВ «Ремвагонторг», зі змісту яких вбачається оплата ремонту вагонів №№ 68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859 (т.1, а.с. 241-244), а також платіжні доручення (т.1, а.с. 245-249).

Виконання робіт щодо встановлення придбаних деталей на розкомплектовані вагони на суму 142 972, 45 грн. було здійснено у експлуатаційному вагонному депо Батуринське регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця", експлуатаційному вагонному депо Ужгород регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" та вагонному депо Запоріжжя-Ліве регіональної філії "Придніпровська залізниця".

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02,1999 №113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

На підставі викладеного, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків у розмірі виконаних вагоноремонтним підприємством робіт та вартості придбаних деталей, необхідних для відновлення пошкоджених частин вагонів.

За встановлених вище обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума завданих збитків позивачеві в розмірі 142 972, 45 грн. є підтвердженою належними, допустимими та достатніми доказами.

Доказів відшкодування відповідачем заявлених до стягнення збитків ані суду першої інстанції, ані апеляційному господарському суду не надано.

При цьому, доводи відповідача про те, що позивач не має права від свого імені заявляти позов до залізниці щодо втрати, нестачі, порчі або псування вантажу під час перевезення, оскільки він не є відправником або одержувачем вантажу за залізничною накладною, суд апеляційної інстанції відхиляє у зв`язку з тим, що спірні вагони перебувають в оперативному управлінні позивача, а відтак, останній звертається з даним позовом до суду саме як особа, майну якої завдано шкоду через бездіяльність АТ «Українська залізниця» у забезпеченні схоронності вагонів під час здійснення вантажних перевезень.

Посилання відповідача в обґрунтування своїх доводів на постанову Вищого господарського суду України від 03.06.2010 у справі № 17/106-09, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки вказаною постановою позивачеві відмовлено в задоволенні позовних вимог через те, що він не є вантажовідправником/вантажоодержувачем, а його позовні вимоги обґрунтовувались положеннями Статуту залізниць, які передбачають відповідальність залізниці за незбереження вантажу, в тому числі пошкодження прийнятого залізницею до перевезення вантажу. Натомість, позовні вимоги в даній справі ґрунтуються на приписах ст. 126 Статуту залізниць, якою прямо передбачено матеріальну відповідальність залізниці за пошкодження вагонів, які належать підприємствам в розмірі фактично заподіяною шкоди, а також ст. ст. 16, 22, 1166 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів на підставі ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, що допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на надані позивачем докази, колегія суддів дійшла висновку про доведеність наявності всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, яка виявилась у незабезпеченні збереженості майна (вагонів), що перебувають в оперативному управлінні позивача, завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів та необхідність їх відновлення, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою - недотримання відповідачем обов`язку забезпечити збереженість майна під час здійснення перевезення.

При цьому відповідачем, у свою чергу, не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Доводи апелянта щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищевикладені приписи законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю в сумі 142 972 грн.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Крім того, позивачем було подано клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.3-6 згаданої статі для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Порядку. Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Відповідно ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, які передбачено цим Законом.

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Позивачем у доказ понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн. надано додаткову угоду №21092019 від 21.09.2019 року укладену між АО «СОТА» та ТОВ «МЕТАЛУРГТРАНС», відповідно до умов якої клієнт доручає та оплачує, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надати послуги, саме послуги з правничої допомоги щодо складання відзиву на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» в рамках справи №910/7176/19, щодо відшкодування збитків спричинених розу комплектацією вагонів №№68158716, 64417934, 53880330, 63643183, 60619178, 55839385, 55556328, 54768494, 54410535, 52373859 на користь клієнта.

Відповідно до п. 1.1. додаткової угоди встановлено перелік послуг з погодинним відображенням змісту витраченого часу, а саме 1 годину на опрацювання матеріалів (апеляційної скарги) та 4 години на написання (складання) відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з п. 4. Додаткової угоди загальна вартість послуг складає 5 000, 00 грн.

Крім того, позивачем надано рахунок фактуру №250919 від 25.09.2019 року на суму 5 000, 00 грн.

Також надано акт приймання-передавання наданих послуг за додатковою угодою №21092019 від 21.09.2019 року зі змісту якого вбачається прийняття встановлених додатковою угодою послуг.

Крім того, надано ордер серії КС « 607423 від 07.10.2019 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5557/10 від 24.12.2015 року.

Й наостанок позивачем також долучено платіжне доручення №45627 від 28.10.2019 року на суму 5 000, 00 грн. з призначенням платежу сплата за послуги з правничої допомоги згідно із дод.угодою №21092019 від 21.09.2019 року по рах. №250919 від 25.09.2019 року.

З огляду на наведене та характер спору, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на виконання робіт, колегія суддів дійшла висновку щодо кваліфікації зазначених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи в апеляційній інстанції, як витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 129 ГПК України в розмірі 5 000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/7176/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі № 910/7176/19 залишити без змін.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, площа Героїв Майдану, буд. 1, кімната 524; ідентифікаційний код 33074226) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч гривень) 00 коп.

4. Доручити Господарському суду міста Києва вдати наказ на виконання даної постанови.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7176/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Хрипун