ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 904/242/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кролевець О.А., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання Півень А.Л.,

учасників справи:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - 1 - Ромащенка К. В.,

представника третьої особи - Ліфлянчика С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий - Білецька Л.М. судді - Чередко А.Є., Коваль Л.А.)

від

у справі за позовом ОСОБА_2

до 1. Приватного підприємства "Кримстройдизайн",

2. Комунального підприємства "Будинок юстиції" Дніпропетровської обласної ради" в особі державного реєстратора Царькової Марини Анатоліївни,

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 ОСОБА_3

про визнання незаконними і скасування рішення загальних зборів та скасування запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

1.1. 21.01.2019 ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Кримстройдизайн" (далі - відповідач-1) і Комунального підприємства "Будинок юстиції" Дніпропетровської обласної ради" в особі державного реєстратора Царькової Марини Анатоліївни (далі - відповідач-2) про визнання незаконними і скасування рішення загальних зборів власників Приватного підприємства "Кримстройдизайн" від 22.12.2018 та скасування запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах №2029790 від 27.12.2018 (Царькова Марина Анатоліївна, Комунальне підприємство "Будинок юстиції" Дніпропетровської обласної ради") щодо зміни керівника юридичної особи - Приватного підприємства "Кримстройдизайн".

1.2. Підставами для визнання незаконними і скасування рішення загальних зборів власників Приватного підприємства "Кримстройдизайн" позивач визначив:

1.2.1. позбавлення власника юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах 22.12.2018 внаслідок ігнорування іншими власниками його повідомлення від 11.12.2018 стосовно того, що він з 15.12.2018 по 27.12.2018 перебуватиме за межами України;

1.2.2. порушення вимог частини 3 статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" щодо надсилання повідомлення учаснику товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників (повідомлення було надіслане 23.11.2018, тому загальні збори не могли проводитися раніше 23.12.2018);

1.2.3. прийняття рішень загальних зборів щодо відчуження нерухомого майна за відсутності згоди позивача, що суперечить вимогам пункту 9.7 статуту підприємства.

1.3. Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

1.4. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , заперечуючи проти задоволення позову, стверджувала, що підстави для визнання недійсними прийнятих рішень відсутні, оскільки позивачу було надіслано повідомлення про проведення загальних зборів із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного, і останній мав можливість реалізувати своє право на участь у зборах шляхом зміни графіку закордонної поїздки або брати участь у зборах через представника. Щодо прийняття рішення про відчуження майна, то третя особа зазначила, що у статуті та законі не визначений порядок прийняття рішень власниками приватного підприємства, а тому слід виходити з норм закону, які визначають порядок прийняття рішень загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю, що застосовуються за аналогією відповідно до статті 8 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/242/19 визнано недійсним це рішення загальних зборів власників Приватного підприємства "Кримстройдизайн" та скасовано запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах №2029790 від 27.12.2018 щодо зміни керівника юридичної особи - Приватного підприємства "Кримстройдизайн".

2.1.1. Суд першої інстанції виходив з того, що рішення, прийняті зборами власників ПП "Кримстройдизайн" та оформлені рішенням № 22/12/18 від 22.12.2018, порушують права та законні інтереси позивача, оскільки:

2.1.2. позивач не зміг взяти участь у загальних зборах 22.12.2018 (перебував за кордоном з 15.12.2018 по 24.12.2018), про що повідомляв інших власників листом 11.12.2018 з проханням перенести проведення збори власників на іншу дату, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право на управління справами підприємства шляхом прийняття участі в зборах, ознайомлення з документами, що виносились на розгляд загальних зборів, висловлення своєї думки щодо питань порядку денного, внесення своїх питань до порядку денного із наданням альтернативних кандидатур на посаду директора, що позбавило, зокрема, позивача можливості впливати на призначення директора товариства;

2.1.3. вирішено питання щодо відчуження майна на суму, що перевищує 150 000,00 грн за відсутності дозволу всіх власників підприємства, що суперечить пункту 9.7 статуту, який встановлює право директора на підписання договорів на суму, що перевищує 150 000,00 грн тільки з виключного дозволу всіх власників підприємства.

2.2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.07.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/242/19- скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

2.2.1. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову та зазначив, що "до даних правовідносин необхідно застосовувати аналогію права, оскільки ні чинним законодавством, ні статутом ПП "Кримстройдизайн" не врегульовано порядок скликання та проведення зборів власників для прийняття рішень про відчуження майна та зміну директора".

2.2.2. Зокрема, суд дійшов висновку, що оскільки ПП "Кримстройдизайн" засноване на приватній власності трьох осіб (засновників/власників), а статутний капітал підприємства поділений між учасниками на частки, до спірних у справі правовідносин необхідно застосовувати положення ЦК України, ГК України, а також Закону України "Про господарські товариства", які регулюють правовідносини щодо порядку скликання та проведення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю.

2.2.3. Суд апеляційної інстанції також встановив, що ОСОБА_2 був належно повідомлений про дату проведення зборів, не скористався своїм правом залучити представника для участі у зазначених зборах, тому його права не порушені. З висновком суду першої інстанції про те, що власникам, які були присутні на зборах, було відомо про відповідь позивача щодо неможливості бути присутнім на зборах та прохання перенести проведення збори власників на іншу дату, суд апеляційної інстанції не погодився з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено такої підстави для перенесення зборів власників.

2.2.4. З висновком суду першої інстанції стосовно того, що рішення власників щодо відчуження майна без згоди позивача суперечить пункту 9.7 статуту, суд апеляційної інстанції не погодився, оскільки дійшов висновку, що обмеження у статуті (п. 9.7) стосуються виключно обмеження повноважень директора на укладання угод та їх підписання, і що ні статут, ні законодавство не вимагає, щоб згода власників на продаж майна була зроблена виключно у вигляді загальних зборів власників, тому питання згоди чи незгоди позивача з продажем майна може бути підставою для визнання недійсною укладеної угоди, а не для визнання недійсним рішення загальних зборів власників, за обставин у справі, що склалися між учасниками. Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що статут підприємства не включає положення, що рішення про надання згоди на підписання договорів буде вважатися прийнятим за умови надання згоди всіма 100% власників, а не більшістю власників.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та виклад позиції інших учасників справи.

3.1. У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову та залишити в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/242/19, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", статей 358, 361 Цивільного кодексу України та порушення норм статей 2, 86 Господарського процесуального кодексу України.

3.2. ПП "Кримстройдизайн" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як таку, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

3.3. Представник ОСОБА_3 у відзиві на касаційну скаргу також просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як таку, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

3.4. Представник ОСОБА_3 зауважує, що повідомлення про проведення загальних зборів 22.12.2018 було надіслано позивачу 23.11.2018, тобто, з дотриманням 30 денного строку, встановленого у статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а питання про зміну директора та відчуження майна приймаються на загальних зборах простою більшістю голосів усіх учасників підприємства, що передбачено у частині 4 статті 34 цього Закону.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство.

4.1. Здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши наявні матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

4.2. Згідно з положеннями частин 1, 5 та 6 статті 63 Господарського кодексу України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, зокрема: приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи).

Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

Особливості правового статусу унітарних і корпоративних підприємств встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

4.3. Відповідно до статті 113 Господарського кодексу України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

4.4. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов`язки (частина 3 статті 62 Господарського кодексу України).

4.5. Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

4.6. У частині 2 та 3 статті 135 Господарського кодексу України також передбачено, що власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти її діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Власник має право здійснювати організаційно-установчі повноваження також на основі належних йому корпоративних прав відповідно до цього Кодексу та інших законів.

4.7. Отже, власник (власники) приватного підприємства здійснюють свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту, у якому, зокрема, може визначити склад і компетенцію органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна.

4.8. Суди обох інстанцій встановили, що у статуті позивача передбачений лише один орган підприємства - виконавчий орган (директор), який відповідно до пункту 9.7 статуту має право підписувати будь-які господарські договори на суму, яка не перевищує 150 000, 00 грн, а на суму яка перевищує 150 000, 00 грн тільки з виключного дозволу власників підприємства.

4.9. Суд першої інстанції витлумачив цей пункт статуту, як такий, що передбачає наявність дозволу всіх власників підприємств. Натомість суд апеляційної інстанції зазначив, що "статут підприємства не включає положення, що рішення про надання згоди на підписання договорів буде вважатися прийнятим за умови надання згоди всіма 100% власників, а не більшістю власників".

4.10. Верховний Суд не може погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції, оскільки суд безпідставно не брав до уваги те, що у пункті 4.5 статуту також передбачено, що підприємство має право за згодою власників продавати і передавати іншим підприємствам, організаціям та приватним особам, здавати в оренду, а також безкоштовно в тимчасове користування належні йому будови, споруди, транспортні засоби.

4.11. Як вже зазначалось у цій постанові, відповідно до статей 65, 135 Господарського кодексу України особливістю приватного підприємства є те, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Натомість, органом управління товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. (стаття 28, частина 2 статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"). Отже, основною формою управління товариством з обмеженою відповідальністю є участь у загальних зборах. При цьому, право учасника здійснювати управління безпосередньо товариством, на відміну від власника приватного підприємства, у законі не закріплено.

4.12. Отже, з огляду на конкретні обставини справи та наявність у статуті приватного підприємства положень (пункти 4.5, 9.7), які прямо передбачають необхідність отримання попередньої згоди власників підприємства на здійснення продажу майна, Верховний Суд вважає, що такі положення слід тлумачити, як такі, що передбачають законодавче право всіх власників здійснювати свої права щодо управління підприємством безпосередньо, а відповідно у такому разі вимагається згода всіх власників підприємства (а не більшості голосів), незалежно від розміру їхньої частки у статутному фонді (капіталі) підприємства. Згода загальних зборів власників підприємства на укладення договору щодо відчуження майна, надана двома власниками з трьох, за своєю суттю є згодою органу управління приватного підприємства, який не передбачений ні статутом, ні законом для даної організаційно-правової форми підприємств, а не згодою власників цього підприємства, як це передбачено у статуті приватного підприємства.

4.13. Верховний Суд відхиляє доводи, викладені у відзиві ОСОБА_3 на касаційну скаргу, щодо необхідності застосування у такому разі за аналогією норми частини 4 статті 34 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", яка визначає, що рішення загальних зборів учасників з усіх інших питань приймаються більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань.

4.14. Верховний Суд виходить з того, що відповідно до конкретних обставин справи застосування за аналогією цієї норми Закону до правовідносин щодо відчуження майна приватного підприємства не припустиме, оскільки у такому разі суттєво звужуються права власника приватного підприємства, який відповідно до вимог статуту прямо наділений правом погоджувати відчуження майна без жодних обмежень. У даному випадку відносини щодо надання згоди власниками приватного підприємства на відчуження майна та прийняття загальними зборами учасників товариства з обмеженою відповідальністю не є схожими та подібними.

4.15. Окрім того, слід брати до уваги те, що у частині 1 статті 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" також передбачено, що статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини). У даному випадку у статуті і встановлений особливий порядок надання згоди власниками підприємства.

4.16. За таких обставин, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, дійшов помилкового висновку, що рішення власників щодо відчуження майна без згоди позивача не суперечить вимогам статуту, та безпідставно скасував в цій частині рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону. Суд першої інстанції дійшов законного висновку, що рішення загальних зборів власників, ухвалене за участю двох власників, про надання згоди на відчуження майна порушує інтереси третього власника підприємства - позивача, який таку згоду не надав.

4.17. Окрім того, Верховний Суд зазначає про помилковість висновку суду апеляційної інстанції щодо застосування до спірних правовідносин аналогію права, оскільки як випливає із змісту частини 2 статті 8 Цивільного кодексу України спочатку реалізується механізм аналогії закону, і тільки при неможливості його використання - механізм аналогії права. Фактично у цьому випадку суд апеляційної інстанції, зазначивши про необхідність застосовувати положення ЦК України, ГК України, а також Закону України "Про господарські товариства", які регулюють правовідносини щодо порядку скликання та проведення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю, використав механізм аналогії закону (частина 1 статті 8 Цивільного кодексу України), а не - аналогії права.

4.18. При цьому, з висновком суду апеляційної інстанції щодо можливості застосування наведених актів законодавства до спірних правовідносин Верховний Суд також не може погодитися, оскільки рішення зборів власників, що оскаржується, прийнято 22.12.2018, а Закон України "Про господарські товариства", статті підрозділу 4 § 1 глави 8 "Товариство з обмеженою відповідальністю" Цивільного кодексу України втратили чинність 17.06.2018 у частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (згідно із Законом України від 06.02.2018 N 2275-VIII). Верховний Суд звертає увагу, що до правовідносин, що регулюють діяльність корпоративних підприємств (засновані на приватній власності двох або більше осіб), за аналогією можуть застосуватися положення Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", але за умови, якщо ці правовідносини не врегульовані у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах підприємства. Окрім того, застосування аналогічного закону до регульованих відносин не повинно суперечити їх суті, тобто, слід враховувати особливості правового статусу підприємств певного виду та товариства з обмеженою відповідальністю, як одного із виду господарських товариств, яким приватне підприємство не є.

4.19. Верховний Суд також вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції, що питання згоди чи незгоди позивача з продажем майна може бути підставою для визнання недійсною укладеної угоди, а не для визнання недійсним рішення загальних зборів власників. У такому випадку інші власники підприємства, прийнявши рішення про надання згоди на відчуження майна за відсутності згоди третього власника, вийшли за межі своєї компетенції, оскільки, як вже зазначалось вище у цій постанові, відповідно до вимог статуту таке рішення має прийматися лише одностайно (за згодою всіх власників), а тому належним способом захисту порушених прав та законних інтересів одного з власників приватного підприємства в межах корпоративних відносин з приватним підприємством у сфері управлінської діяльності є оскарження прийнятих рішень зборів власників підприємства.

4.20. Водночас, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що посилання позивача на порушення вимог частини 3 статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" під час скликання загальних зборів власників приватного підприємства не можуть бути підставою для визнання недійсними цих рішень, оскільки позивач був повідомлений про проведення зборів 22.12.2018 (27.11.2018 отримав повідомлення від 23.11.2018) та не був позбавлений можливості взяти участь у загальних зборах особисто або через свого представника, тобто, його корпоративні права не були порушеними.

4.21. Доводи позивача та висновки суду першої інстанції стосовно того, що з 14.12.2018 до 24.12.2018 позивач перебував за кордоном, а тому не міг бути присутнім на загальних зборах, у зв`язку з чим просив інших власників відкласти проведення загальних зборів 22.12.2018, обґрунтовано були відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки ні статут, ні чинне законодавство не передбачають обов`язок інших власників відкладати у такому разі проведення загальних зборів. Натомість, у такому разі власник підприємства мав можливість брати участь у загальних зборах через своїх представників. Особиста його участь у таких зборах є його правом, а не обов`язковою умовою для визнання загальних зборів власників приватного підприємства правомочними.

4.22. У будь-якому разі слід виходити з того, що суд не вправі визнати недійсними рішення загальних зборів, якщо допущені під час скликання та проведення загальних зборів порушення не порушують законні права учасника (власника), який оскаржує рішення, та не могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Права учасника (акціонера, члена, власника) юридичної особи не можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він був повідомлений про час та місце загальних зборів, але не скористався своїм правом на участь через особисті причини, які не пов`язані з недотриманням вимог законодавства або статуту під час скликання загальних зборів.

4.23. У справі, що розглядається, причиною відсутності позивача на загальних зборах 22.12.2018 є його перебування за кордоном (з 14.12.2018 до 24.12.2018), а не надіслання відповідачем повідомлення за 29 днів до запланованої дати проведення загальних зборів, на чому наполягає позивач. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушення прав позивача у такому разі.

4.24. Водночас, суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що збори було проведено на 30-й день з моменту направлення повідомлення, оскільки, як було встановлено судами обох інстанцій, повідомлення було надіслано 23.11.2018, а збори були проведені 22.12.2018. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, у цьому випадку 30-денний строк починається 24.11.2018 і спливає 23.12.2018, а відповідно збори були проведені на 29-й день, а не на 30-й.

4.25. Оскільки така помилка в цілому не вплинула на правильність висновку щодо відсутності порушення прав позивача, і в частині оскарження рішення загальних зборів суд апеляційної інстанції ухвалив правильне по суті і законне рішення, Верховний Суд вважає, що відповідно до частини 2 статті 309 Господарського процесуального кодексу України відсутні підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції в частині ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог щодо визнання недійсним рішення загальних зборів власників ПП "Кримстройдизайн" від 22.12.2018 (з першого, четвертого -шостого питання порядку) та скасування запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах №2029790 від 27.12.2018 ( Царькова Марина Анатоліївна, Комунальне підприємство "Будинок юстиції" Дніпропетровської обласної ради") щодо зміни керівника юридичної особи - ПП "Кримстройдизайн".

4.26. Щодо доводів скаржника стосовно неправильного застосування судом апеляційної інстанції норми частини 3 статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", яка передбачає, що виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства, Верховний Суд зазначає наступне.

4.27. Скаржник вважає, що внаслідок неправильного застосування вищенаведеної норми матеріального права судом апеляційної інстанції безпідставно не було враховано, що повідомлення про проведення загальних зборів позивач отримав 27.11.2018, а отже 30-ти денний строк слід обчислювати з цієї дати, а не з дати надсилання повідомлення поштовим відправленням (23.11.2018). Водночас, Верховний Суд звертає увагу на те, що як позовній заяві (абз. 4 а.с. 138 т. 1), так і в самій касаційній скарзі скаржник сам зазначав (абз. 5 а.с. 89 т. 3), що "останнім днем тридцятиденного строку, встановленого законом, є 23.12.2018", і в судах попередніх інстанцій не заявляв, що такий строк має обраховуватися з моменту отримання ним відповідного повідомлення.

4.28. У будь-якому разі Верховний Суд дотримується позиції, що норму частини 3 статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" слід застосовувати у системному зв`язку з нормою, що закріплена у частині 4 цієї статті (повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення), а відповідно вимоги закону слід вважати дотриманими, якщо повідомлення про проведення загальних зборів було надіслано (а не вручено) учасникам товариства поштовим відправленням з описом вкладення у строк не пізніше ніж за 30 днів до дати їх проведення, якщо інше не встановлено у статуті.

4.29. Доводи заявника касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норми частини 5 статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", яка передбачає, що якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін, Верховний Суд визнає необґрунтованими та безпідставними, оскільки внаслідок ухвалення рішення, що оскаржується позивачем, не вносились зміни до статуту.

5. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.

5.1. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 312 Господарського процесуального кодексу України).

5.2. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.07.2019 в частині скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/242/19 щодо визнання недійсними рішень зборів власників ПП "Кримстройдизайн" з другого та третього питання порядку денного, оформлених рішенням №22/12/18 від 22.12.2018 (щодо надання згоди на відчуження майна) слід скасувати, залишивши в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

5.3. Водночас, постанову суду апеляційної інстанції в частині ухвалення нового рішення щодо відмови у задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення загальних зборів власників ПП "Кримстройдизайн" від 22.12.2018 (з першого, четвертого -шостого питання порядку) та скасування запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах №2029790 від 27.12.2018 (Царькова Марина Анатоліївна, Комунальне підприємство "Будинок юстиції" Дніпропетровської обласної ради") щодо зміни керівника юридичної особи - ПП "Кримстройдизайн" Верховний Суд залишає без змін, оскільки відповідно до частини 2 статті 309 Господарського процесуального кодексу України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, а висновки суду першої інстанції щодо визнання недійсним рішення загальних зборів лише з тих підстав, що позивач з особистих причин не зміг взяти особисто участь у загальних зборах, є помилковими та не гуртуються на вимог закону.

6. Розподіл судових витрат.

6.1. Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

6.2. З огляду на те, що касаційна скарга та позов підлягають задоволенню частково, згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.3. За результатами вирішення спору позовні вимоги задоволені частково (визнано частково недійсним рішення загальних зборів з другого та третього питання порядку денного, відмовлено у задоволенні позовної вимоги про скасування запису), а тому судовий збір, сплачений за розгляд позову в суді першої інстанції, слід покласти на сторін у пропорційному розмірі: на позивача - 2561,33 грн (3842*2/3) та відповідача - 1280,67 грн (3842*1/3). Судовий збір, сплачений відповідачем -1 та ОСОБА_3 за розгляд справи в апеляційній інстанції - на позивача у розмірі 3842,00 грн (5763*2/3) та на заявників апеляційної скарги - 1921,00 грн (5763*2/3). Судовий збір, сплачений позивачем за розгляд справи в касаційній інстанції, - на позивача у розмірі 5122,87 грн (7684,00*2/3) та на відповідача-1 - 2561,33 грн (7684*2/3).

6.4. Відповідно до частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

6.5. У зв`язку з тим, що при розподілі судових витрат на ОСОБА_2 покладено обов`язок відшкодувати ПП "Кримстройдизайн" сплачений судовий збір у розмірі 3842,00 грн, сплачений за розгляд справи в апеляційній інстанції, а останній навпаки зобов`язаний позивачу відшкодувати 1280,67 грн судового збору, сплаченого у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, та 2561,33 грн судового збору, сплаченого у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції (всього 3842,00 грн), сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній відповідну частину судових витрат.

Керуючись частинами 11 та 14 статті 129, статтями 300, 301, пунктом 4 частини 1 статті 308, статтями 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.07.2019 в частині скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/242/19 щодо визнання недійсними рішень зборів власників Приватного підприємства "Кримстройдизайн" з другого та третього питання порядку денного, оформлених рішенням № 22/12/18 від 22.12.2018.

Залишити в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/242/19 в частині задоволення позову щодо визнання недійсними рішень зборів власників Приватного підприємства "Кримстройдизайн" з другого та третього питання порядку денного, оформлених рішенням № 22/12/18 від 22.12.2018.

В іншій частині постанову Центрального апеляційного господарського суду від у справі № 904/242/19 залишити без змін.

Визначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, а також витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 3842,00 грн судового збору, сплаченого у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Звільнити ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати Приватному підприємства "Кримстройдизайн" 3842,00 грн судового збору, сплаченого у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Звільнити Приватне підприємство "Кримстройдизайн" від обов`язку сплачувати ОСОБА_2 1280,67 грн судового збору, сплаченого у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, та 2561,33 грн судового збору, сплаченого у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції (всього 3842,00 грн).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кролевець

І. Ткач