ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа№ 911/858/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Браславець Ю.Ю.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 27.11.2019.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 (суддя Шевчук Н.Г., м. Київ, повний текст рішення підписано 24.06.2019)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн", м. Київ

до приватного підприємства "Автосервіс", м. Бориспіль, Київська обл.

про визнання договору № 90173 від 07.10.2013 недійсним з моменту укладення

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" (надалі - позивач/скаржник) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до приватного підприємства "Автосервіс" (надалі - відповідач) про визнання договору № 90173 від 07.10.2013 недійсним з моменту укладення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірний правочин вчинений проти справжньої волі позивача внаслідок застосування фізичного та психічного тиску з боку одного із засновників приватного підприємства "Автосервіс".

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 (суддя Шевчук Н.Г., м. Київ, повний текст рішення підписано 24.06.2019) у позові відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд з посланням на ст.ст. 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України та ст.ст. 42, 180 Господарського кодексу України в оскаржуваному рішенні дійшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків обставинам справи та порушенням норм матеріального права. В апеляційній скарзі скаржник зазначає, зокрема, що останнім на підтвердження того, що договір № 90173 від 07.10.2013 був укладений між сторонами внаслідок застосування фізичного та психічного тиску з боку одного із засновників відповідача надано заяву про кримінальне правопорушення від 05.02.2019 та ухвалу Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/8287/19-к від 12.03.2019 про зобов`язання компетентних посадових осіб Печерського УП ГУ НП у м. Києві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» від 08.02.2019 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, а отже, на думку скаржника, надано усі докази, що були наявні у нього та які стосувалися суті спору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2019 у справі № 911/858/19 поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19; зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19; призначено справу № 911/858/19 до розгляду на 02.10.2019.

23.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від приватного підприємства "Автосервіс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останні просить залишити рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/451/19 від 03.10.2019 у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Калатай Н.Ф. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/858/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2019 для розгляду справи № 911/858/19 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 911/858/19 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.; розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 призначено на 22.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 у справі № 911/858/19 відкладено розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 на 27.11.2019.

27.11.2019 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» надійшло клопотання представника особи, що подала апеляційну скаргу, позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 в порядку ст. 17, 254 ГПК України.

Разом з тим, відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) - частина перша ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Пунктом 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Держаної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Однак, надіслане електронною поштою клопотання представника особи, що подала апеляційну скаргу, позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 в порядку ст. 17, 254 ГПК України електронного цифрового підпису не містить, в зв`язку з чим не є офіційним документом та не приймається до уваги колегією суддів Північного апеляційного господарського суду.

27.11.2019 в судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 - без змін.

В судове засідання 27.11.2019 не з`явився представник позивача (скаржника), який повідомлявся про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що його явка обов`язковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи у присутності представника відповідача.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, 07 жовтня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" (надалі - підрядник) та приватним підприємством "Автосервіс" (далі - замовник) було укладено договір на виконання робіт № 90173.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що замовник доручає і оплачує, а підрядник приймає на себе зобов`язання по виготовленню та встановленню конструкцій із профілю ПВХ із матеріалів і за технологією фірми Rehau, Німеччина. Система REHAU EURO70, ламінація ззовні - ANTRAZITGRAU із термокомпенсаторами. Склопакет 4Т-10-4-10-4і (перше скло тоноване в масі темно сіре, внутрішнє скло - низько емісійне) (пункти 1.1.1, 1.1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору, роботи виконуються з матеріалів підрядника. Підрядник несе відповідальність за якість своїх матеріалів.

Згідно з п. 1.4 Договору замовник зобов`язується прийняти виконані роботи згідно з актами здачі-приймання виконаних робіт і оплатити згідно умов даного договору.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що вартість робіт за даним договором складає 652 580,55 грн. Загальна площа засклення - 807 кв. м.

Відповідно до пункту 2.3 Договору загальна вартість робіт включає: вартість всіх матеріалів і робіт, включаючи монтаж нових конструкцій та їх доставку на об`єкт; вартість необхідних вимірів на об`єкті і розробка креслень.

Приписами п. 2.5 Договору сторони погодили, що оплата робіт підрядника за цим договором передбачає: 300 000,00 грн - протягом 3 банківських днів з моменту підписання цього договору, 300 000,00 грн - сплачуються поетапно відповідно до фактично поставленої та встановленої продукції, 52 580,55 грн - протягом 3 банківських днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Пунктами 6.1, 6.2 Договору сторони встановили, що при завершенні робіт підрядник надає замовнику акт здачі-приймання робіт. Замовник протягом 3 календарних днів зобов`язаний підписати акт здачі-приймання робіт або направити підряднику письмову мотивовану відмову в його підписанні.

Відповідно до п. 7.1 Договору, на продукцію та виконані роботи підрядник надає замовнику гарантію строком на 5 років з дня підписання акту здачі-приймання виконаних робіт в експлуатацію за умови дотримання замовником правил експлуатації.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і припиняє свою дію після виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору між сторонами підписані видаткові накладні № РН-000036 від 24.12.2013 на суму 338 456,54 грн та № РН-0000002 від 20.01.2015 на суму 240 843,43 грн, а також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000022 від 24.12.2013 на суму 41 543,46 грн та № ОУ-0000001 від 20.01.2015 на суму 31 737,12 грн (а.с. 13-16).

Разом з тим, на переконання позивача договір № 90173 від 07.10.2013 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та має бути визнаний судом недійсним з моменту його укладення, оскільки спірний правочин вчинений проти внутрішньої волі позивача внаслідок застосування фізичного та психічного тиску до нього з боку одного із засновників приватного підприємства "Автосервіс" ОСОБА_1 , що порушує вимоги частин третьої статті 203 Цивільного кодексу України.

Приписами статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Cтаттею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлено перелік умов дійсності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 231 ЦК України визначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Під насильством у коментованій статті розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіяння тілесних ушкоджень); насильство дією (пошкодження майна особи)

Так, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Таким чином, в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Так, у спорах про визнання договорів недійсними позивач (незалежно від того, чи є він стороною правочину або ж іншою заінтересованою особою) повинен довести, а суд встановити наявність факту порушення суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

При цьому інтерес такої особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.04 № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004).

Місцевим господарським судом встановлено, що договір на виконання робіт № 90173 від 07.10.2013 за своєю правовою природою є договором підряду.

Частиною 2 статті 317 Господарського кодексу України визначено загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Положенням ч. 1 ст. 839 ЦК України визначено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо ухилення замовника від прийняття виконаної роботи спричинило зміну строку здачі роботи, вважається, що право власності на виготовлену (перероблену) річ перейшло до замовника у момент, коли мало відбутися її передання.

Положеннями ст. 857 ЦК України визначено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру; виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові; результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Із матеріалів справи вбачається, що договір на виконання робіт № 90173 від 07.10.2013 виконувався як підрядником так і замовником.

Однак, між сторонами з приводу виконання вищевказаного договору був спір, за позовом приватного підприємства "Автосервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" про розірвання договору № 90173 від 10.07.2013 та стягнення збитків у розмірі 2 140 417,00 грн, що підтверджують лист-відповідь товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" № 2908/9 від 29.08.2016 в якому останній зазначає, що всі перераховані у повідомленні від 23.08.2016 недоліки продукції та виконаних підрядником робіт не мають ознак неякісної продукції (неякісних робіт) і повідомив приватне підприємство "Автосервіс", що відсутні підстави для безоплатного усунення недоліків, про які зазначено у повідомленні про виявлення недоліків від 23.08.2016; претензія товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" № 3708/6 від 31.08.2016 про сплату заборгованості за договором у сумі 20 000,00 грн, яка була надіслана приватному підприємству "Автосервіс"; лист-відповідь товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" № 2209 від 22.09.2016 про відмову у розірванні договору № 90173 від 07.10.2013 на вимогу приватного підприємства "Автосервіс" та копія відзиву товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на позовну заяву у справі № 910/17995/16, в якому останній не погоджується з вимогами про розірвання оспорюваного договору та стягнення збитків, заперечуючи проти наявності неякісного виконання робіт, недоведенням наявності істотних порушень умов договору та відсутність повного складу цивільного правопорушення для відшкодування збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує на те, що тиск на нього чинився у період з моменту укладення оспорюваного договору, тобто з 2013 року по момент звернення позивача із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Печерського УП ГУ НП у м. Києві, тобто до 08.02.2019. Насильство по відношенню до керівника товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" полягало в погрозах фізичною розправою та відібранням трьох нових ліній по виготовленню металопластикових профілів, на підтвердження чого до матеріалів позовної заяви додано заяву про вчинене кримінальне правопорушення від 05.02.2019 та ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12.03.2019 у справі № 757/8287/19-к про зобов`язання компетентних посадових осіб Печерського УП ГУ НП у м. Києві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ТОВ "Фрам-Лайн" від 08.02.2019 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування (а.с. 17-18, 20).

Разом з тим, факти тиску не встановлені правоохоронними органами, а ухвала Печерського районного суду міста Києва від 12.03.2019 у справі № 757/8287/19-к, якою зобов`язано компетентних посадових осіб Печерського УП ГУ НП у м. Києві розпочати досудове розслідування за заявою ТОВ "Фрам-Лайн" від 08.02.2019 про вчинене кримінальне правопорушення, не підтверджує цього факту.

Відтак, доводи позивача щодо вчинення будь-яких дій з боку одного із засновників приватного підприємства "Автосервіс" ОСОБА_1 щодо висловлення погроз керівнику товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" фізичною розправою та примусу його до укладення оспорюваного договору № 90173 від 07.10.2013 належним чином не підтверджені, позивачем жодних інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтвердили факт вчинення психологічного тиску, який мав наслідок підписання спірного договору не надано.

Крім того, матеріали справи не містять доказів притягнення вказаної особи до відповідальності у встановленому законом порядку, визнання її винною у вчиненні вищевказаного кримінального караного діяння, яке інкримінується позивачем, отже вказані доводи позивача є недоведеними.

Також, в силу положень статей 6, 627 - 628, 638 ЦК України, статей 42, 180 ГК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі доводи сторін у даній справі прийшов до вірного висновку, про відсутність підстав для визнання договору № 90173 від 07.10.2013 на виконання робіт недійсним, що не спростовано позивачем.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 та у даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Господарським судом Київської області при ухваленні оскаржуваного рішення правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до приписів статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладаються на відповідача.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2019 у справі № 911/858/19 залишити без змін.

3. Справу № 911/858/19 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 02.12.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова