УХВАЛА

27 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 902/283/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон"

на ухвалу Північно-Західного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 у справі

за позовом Національного банку України,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк»

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2019 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" (далі - ТОВ "Тайлон") на ухвалу Північно-Західного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 у справі № 902/283/18 подана 04.11.2019 через Північно-Західний апеляційний господарський суд.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Згідно з ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Тайлон" залишено без руху з підстав, що до матеріалів апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, клопотання про відстрочення сплати судового збору судом відхилено, а також з підстав відсутності клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, судом надано скаржникові строк, не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Тайлон" повернуто, оскільки скаржник у строк, встановлений судом, не усунув недоліків апеляційної скарги, зазначені в ухвалі суду від 24.09.2019 про залишення апеляційної скарги без руху, доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі не надав, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не заявив.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, суд керувався, зокрема, положеннями частини 4 статті 174 і статті 260 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала, якщо цією особою у визначений судом строк не усунуто недоліки апеляційної скарги.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм Господарського процесуального кодексу України під час прийняття оскаржуваної ухвали є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 258 Господарського кодексу України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема для юридичних осіб повне найменування особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, номери засобів зв'язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності.

Як свідчать матеріали справи, копія ухвали Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 у справі № 902/283/18 направлялась скаржникові на адресу, зазначену в апеляційній скарзі, а саме: 49000, м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 172, приміщення 1, яка також зазначена і у ЄДРПОУ, з оприлюдненням її 26.09.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

В контексті викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ТОВ "Тайлон" на ухвалу Північно-Західного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 у справі № 902/283/18 та відмову у відкритті касаційного провадження, так, як у цій справі правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, оскільки за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку Суд застосовує як джерело права, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 41 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява № 3236/03).

Керуючись статтями 233, 234, 235, пунктом 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайлон" на ухвалу Північно-Західного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 у справі № 902/283/18.

2. Матеріали касаційної скарги на 5 (п'яти) аркушах повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Тайлон".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді: К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак