ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2019 р. Справа№ 911/2827/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 19.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Лучанської сільської ради

на рішення господарського суду Київської області від 24.04.2019 (повний текст складено 15.05.2019)

та на додаткове рішення господарського суду Київської області від 24.05.2019 (повний текст складено 31.05.2019)

у справі №911/2827/18 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Фермерського господарства "Наша родина"

до Лучанської сільської ради

про стягнення 227226,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Наша родина" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Лучанської сільської ради про стягнення 196400 грн, як безпідставно збережених коштів; 23148 грн. 30 коп. - пені; 1969 грн. - 3% річних; 5709 грн. 10 коп. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір оренди земельної ділянки від 01.08.2015 між Лучанською сільською радою та Фермерським господарством "Наша Родина" не укладено, оскільки не був належним чином зареєстрований, що є підставою для стягнення безпідставно збережених коштів.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи у відзиві на позов про те, що позивачем фактично використовувалась земельна ділянка, а між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, тому сплачені за договором кошти не можуть бути стягнуті як безпідставно набуті, в зв`язку з чим просив відмовити в позові в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.04.2019 у справі №911/2827/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Лучанської сільської ради на користь Фермерського господарства "Наша родина" 196400,00 грн безпідставно отриманих коштів та судовий збір в сумі 2946,00 грн. В решті позовних вимог відмолено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що правочин між сторонами не було укладено, а тому не породжено жодних прав та обов`язків для сторін, та, як наслідок, у відповідача були відсутні правові підстави одержувати та залишати у себе на рахунках кошти, сплачені позивачем за договором оренди від 01.08.2015. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованих позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат, пені, суд виходив з того, що повернення безпідставно отриманих коштів не є грошовим зобов`язанням, а штрафні санкції у вигляді пені за порушення виконання грошового зобов`язання мають бути встановлені у письмовому договорі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Лучанська сільська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву. Також скаржник вказував на процесуальні порушення суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом проігноровано той факт, що позивач не надіслав відповідачу примірник позовної заяви та доданих до неї документів.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 24.05.2019 у справі №911/2827/18 заяву Фермерського господарства "Наша родина" про прийняття додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Лучанської сільської ради на користь Фермерського господарства "Наша родина" 8500,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Лучанська сільська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нове про відмову в задоволені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Підставою для скасування додаткового рішення суду скаржник зазначив порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому стверджував, що позивачем не надано суду належних доказів щодо надання правової допомоги клієнту саме у справі №911/2827/18 та документи на підтвердження фактичної сплати коштів клієнтом.

У відзивах на апеляційні скарги позивач просить рішення суду та додаткове рішення залишити без змін,а апеляційні скарги - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в них щодо скасування рішення суду та додаткового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду та додаткове рішення ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

31.10.2019 через канцелярію суду на запит Північного апеляційного господарського суду від Таращанської ДПІ Білоцерківського управління ГУ ДПС у Київській області надійшов лист вих. №6108/9/10-36-50-13 від 28.10.2019, до якого додано копії декларацій з плати за землю (земельний податок/орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), які подані Фермерським господарством "Наша родина" та зареєстровані в ІТС "Податковий блок" за 2016-2017 роки.

06.11.2019 через канцелярію суду на запит Північного апеляційного господарського суду від Державної служби статистики України надійшов лист вих. №06.2-07/84-19 від 01.11.2019, в якому повідомлено про те, що Фермерське господарство "Наша родина" у 2016-2018 роках подавало за місцем здійснення діяльності до Голвоного управліяння статистики у Київській області статистичні звіти за формами №4-сг (річна) "Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур" та №29-сг (річна) "Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду". Звіт за формою №50-сг (річна) "Звіт про основні економічні показники роботи сільськогосподарських підприємств" ФГ "Наша родина" у 2016-2018 роках до органів державної статистики не подавало. Також у даному листі зазначено про відсутність правових підстав для надання копій статистичних звітів Фермерського господарства "Наша родина", оскільки така інформація є конфіденційною та використовується виключно для статистичних цілей у зведеному знеособленому вигляді.

13.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (заяв свідків), в якому заявник також просив поновити процесуальний строк для подачі таких доказів.

19.11.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення у справі, з урахуванням листів Таращанської ДПІ Білоцерківського управління ГУ ДПС у Київській області та Державної служби статистики України, які надійшли на запити суду апеляційної інстанції.

19.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання, в якому скаржник просить рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2019 у справі №911/2827/18 скасувати та залишити без розгляду позов Фермерського господарства "Наша родина" до Лучанської сільської ради про стягнення 227226,40 грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 19.11.2019 представник відповідача підтримав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (заяв свідків), яке надійшло до суду апеляційної інстанції 13.11.2019, просив його задовольнити, поновити процесуальний строк для подачі таких доказів та долучити їх до матеріалів справи . При цьому представник відповідача посилався на те, що «деталі інформації, що підтверджують фактичне використання позивачем земельної ділянки в 2016-2017 р.р., викладені у заявах свідків, стали відомі Лучанській сільській раді тільки зараз. Ця інформацію має важливе значення для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин та встановлення істини у даній справі.» Водночас, відповідачем у даному клопотанні вказано про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено клопотання про виклик свідків, в якому місцевим господарським судом було відмовлено, що позбавило відповідача надати докази, що мають істотне значення для вирішення спору.

Представник позивача заперечував проти вказаного клопотання, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідачем не надано доказів неможливості подати такі заяви до суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки заявником в порушення положень ст.269 ГПК України, не обґрунтовано неможливість звернення з відповідним клопотанням до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Також, в судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання, яке надійшло до суду апеляційної інстанції 19.11.2019, в якому апелянт просив рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2019 у справі №911/2827/18 скасувати та залишити без розгляду позов Фермерського господарства "Наша родина" до Лучанської сільської ради про стягнення 227226,40 грн.

Представник позивача заперечував проти вказаного клопотання.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги вимоги, викладені у вищевикладеному клопотанні, яке фактично є заявою про зміну вимог апеляційної скарги через пропуск відповідачем встановленого частиною першою ст.266 ГПК України строку на звернення з відповідною заявою.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційних скаргах, просив суд скасувати оскаржувані рішення суду та додаткове рішення, прийняти нове рішення про залишення позову без розгляду та про відмову у вимозі позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційних скарг, просив суд залишити скарги без задоволення, а оскаржувані рішення суду та додаткове рішення - без змін. Також представником позивача заявлено усне клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та надано суду копії розрахунку фактичних витрат з надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 16.09.2017 та додаткової угоди №1 від 25.06.2018 в розмірі 6000 грн, акту приймання-передачі наданих послуг №3 за договором про надання правової допомоги від 16.09.2017 та додаткової угоди №1 від 25.06.2018, квитанцію №3 від 17.10.2019, видану адвокатом Капля А.С. клієнту ФГ "Наша родина", які долучено до матеріалів справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду та додаткове рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

01.09.2014 між Лучанською сільською радою, як орендодавцем, та Фермерським господарством "Наша Родина", як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки, у відповідності до пунктів 1 та 2 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 39,1 га з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в межах населеного пункту села Лука Таращанського району Київської області.

Договір укладено на 11 місяців та діє до 01.08.2015 (п.8 договору оренди від 01.09.2019).

Рішенням Лучанської сільської ради №432-76-06 від 23.07.2015 "Про розгляд заяви ФГ "Наша Родина" щодо продовження договору на оренду земельної ділянки" Лучанською сільською радою вирішено продовжити оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) площею 39,1 га, яка знаходиться в адміністративних межах, доручити сільському голові Ботвину С.І. з 01 серпня 2015 року, укласти договір оренди земельної ділянки з ФГ "Наша Родина" на площу 39,1 га, доручити орендарю виготовити проект відведення земельної ділянки в оренду.

01.08.2015 між Лучанською сільською радою, як орендодавцем, та Фермерським господарством "Наша Родина", як орендарем, було укладено договір оренди б/н земельної ділянки (далі за текстом - Договір), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в межах населеного пункту села Лука Таращанського району Київської області (п.1 Договору).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 39,1 га (п.2 Договору).

В пункті 5 Договору зазначено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 21304,52 грн за 1 га.

Договір укладено на 5 років та діє до 01.08.2020 (п.8 Договору).

Виходячи зі змісту пунктів 9 та 12 Договору, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 8330,06 грн. Прийнятий для розрахунку розміру орендної плати відсоток грошової оцінки становить 12%.

01.10.2015 рішенням сесії Лучанської сільської ради "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди" було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди ФГ "Наша Родина", кадастровий номер 1:01:009:0127 та вирішено передати ФГ "Наша Родина" на п`ять років земельну ділянку розміром 39,1 га, яка знаходиться в межах Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області.

04.12.2015 позивач звернувся до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою за реєстраційним номером 14661224, якою просив зареєструвати земельну ділянку, що розташована в селі Лука, Таращанського району, Київської області, кадастровий номер 1:01:009:0127.

09.12.2015 державним реєстратором на підставі ч. 3 статті 19 Закону України "Про оренду землі", ч. 4 статті 15, статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована: Київська область, Тращанський район, с/рада Лучанська, кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0127. В обґрунтування даного рішення державним реєстратором було зазначено, що на підставі ч. 3 статті 19 Закону України "Про оренду землі", при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років, а відповідно до поданого рішення Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області №440-78-VI від 01.10.2015, земельна ділянка передається на умовах оренди на п`ять років.

20.01.2016 рішенням Лучанської сільської ради "Про вилучення земельної ділянки, яка знаходиться в оренді ФГ "Наша Родина" із користування, для громадських потреб", було вилучено земельну ділянку площею 2,5 га, яка знаходиться в оренді ФГ "Наша Родина" та розміщена в адміністративних межах села та доручено сільському голові Найдичу Р.О., укласти договір оренди земельної ділянки з ФГ "Наша Родина" загальною площею 36,6 га.

На підставі вищезазначеного рішення 10.03.2016 між Лучанською сільською радою та ФГ "Наша Родина" було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки від 01.08.2015, відповідно до п.1 якого пункт 2 розділу договору викладено в наступні редакції: "В оренду передається земельна ділянка загальною площею 36,6 га, у тому числі ріллі 36,6 га". Також сторонами погоджено розмір орендної плати за 2016 рік, який становить 112283,32 грн. або 9356, 94 грн. за місяць.

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов Договору позивачем сплачено відповідачу в 2016 році орендну плату в розмірі 120000 грн, в 2017 році - 176400 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.

Предметом спору у даній справі є стягнення 196400 грн, як безпідставно збережених коштів; 23148 грн. 30 коп. - пені; 1969 грн. - 3% річних; 5709 грн. 10 коп. - інфляційних втрат. Правовою підставою для стягнення збережених коштів позивачем визначено ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір оренди земельної ділянки від 01.08.2015 між Лучанською сільською радою та Фермерським господарством "Наша Родина" є неукладеним, оскільки не здійснено державної реєстрації даного правочину.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Стаття 15 Закону (в редакції чинній на момент укладення договору оренди від 01.08.2015) передбачала, що істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу викладених у договорі оренди земельної ділянки від 01.08.2015 умов, вбачається, що сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

За таких обставин не можна беззаперечно стверджувати про відсутність у розумінні положень ст. 1212 ЦК України встановлених договором оренди земельної ділянки від 01.08.2015, укладеного між Лучанською сільською радою та Фермерським господарством "Наша Родина", підстав для набуття та збереження відповідачем за рахунок позивача майна у вигляді грошових коштів, отриманих як орендну плату за користування земельною ділянкою останнім, що виключає застосування вказаної норми матеріального права до спірних правовідносин сторін у даній справі.

Висновки, викладені у судовому рішенні по справі №911/3321/17 щодо неукладеності договору оренди земельної ділянки від 01.08.2015, не мають преюдиціального значення у справі, що розглядається, оскільки судом у справі №911/3321/17 досліджувалось питання чинності вказаного договору оренди на час його укладання та відповідність договору вимогам ст. 125 ЗК України в редакції станом на момент його укладання з огляду на обов`язковість державної реєстрації такого договору , відсутність якої і було встановлено судом .

Натомість у справі, що розглядається, дослідженню підлягають питання щодо наявності підстав для застосування положень ст.. 1212 ЦК України, а саме факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи за наслідками виконання договору оренди землі; відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами; вартість безпідставного збагачення .

При цьому у справі №911/3321/17 предметом дослідження був договір оренди земельної ділянки від 01.08.2015 без врахування додаткової угоди від 10.03.2016р. №1 до договору оренди земельної ділянки від 01.08.2015, відповідно до п.1 якого пункт 2 розділу договору викладено в новій редакції із зміною загальної площі предмету оренди , а саме 36,6 га, у тому числі ріллі 36,6 га, замість 39,1 га. Також за погодженням сторін змінено розмір орендної плати у 2016 рік, який становить 9356, 94 грн. замість 8330,06 грн. щомісяця, що в сукупності з вищенаведеним виключає можливість застосування в даному випадку п. 4 ст. 75 ГПК України .

Важливим та таким , що підлягає дослідженню, колегія вважає також наявність чи відсутність підстав для переходу майна ( грошових коштів) від позивача до відповідача та його збереження останнім , які б суперечили меті правовідношень сторін за договором оренди земельної ділянки чи його юридичному змісту, з огляду на що колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Плата за землю є складовою частиною податку на майно, який, у свою чергу, належить до місцевих податків (п.п. 10.1.1, п.п.265.1.3 Податкового кодексу, далі - ПК України). Плата за землю складається із земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно п.п. 269.1.2. ст. 269 ПК України платниками земельного податку є землекористувачі.

Системний аналіз норм законодавства свідчить про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі", пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України) та є обов`язковим платежем за користування земельною ділянкою.

Не надходження вказаних коштів призводить до позбавлення орендодавця (в даному випадку селищної ради) можливості отримати дохід у розмірі орендної плати, що завдає збитків у вигляді неодержаної орендної плати за землю.

Судом встановлено, що позивачем у спірний період часу здійснювалось фактичне використання земельної ділянки з кадастровим номером 1:01:009:0127 за договором оренди від 01.08.2015р. з урахуванням додаткової угоди від 10.03.2016р., про що свідчить : - оплата позивачем у 2016-2017 роках орендних платежів за користування земельною ділянкою відповідно до договору оренди від 01.08.2015р. згідно платіжних доручень у справі; - подані ФГ "Наша Родина" та зареєстровані в ІТС "Податковий блок" за 2016-2017 роки декларації з плати за землю (земельний податок/орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), надані на запит суду Таращанським ДПІ ГУ ДПС у Київській області; - лист Державної служби статистики України №06.2-07/84-19 від 01.11.2019 наданий у відповідь на запит суду про те, що ФГ "Наша Родина" у 2016-2018 роках подавало за місцем здійснення діяльності до Головного управляння статистики у Київській області статистичні звіти за формами №4-сг (річна) "Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур" та №29-сг (річна) "Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду".

Доказів зворотнього матеріали справи не містять і сторонами суду не надано.

Колегія також констатує, що Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Звідси, враховуючи наявність підстав для переходу майна (грошових коштів) від позивача до відповідача, які не суперечили меті правовідношень сторін за договором оренди земельної ділянки від 01.08.2015р. з урахуванням додаткової угоди від 10.03.2016р. та його юридичному змісту, а також законодавче підґрунтя такого переходу коштів та поведінку позивача, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці і проявляється в поведінці, що не відповідає попередні його поведінці, колегія дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що сплачені позивачем кошти в розмірі 196400 грн., як орендна плата за фактично використану земельну ділянку з кадастровим номером 1:01:009:0127, є безпідставно отриманими та збереженими відповідачем.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача 196400 грн, як безпідставно збережених коштів є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо інших позовних вимог, то вони є похідними від зазначеної вимоги, а тому також не підлягають задоволенню з підстав наведених у даній постанові, що виключає залишення оскаржуваного рішення суду 1-ї інстанції про відмову в позові в цій частині без змін, оскільки вони ґрунтуються на помилкових висновках суду щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог в основній його частині.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в позові, понесені витрати по сплаті на професійну правничу допомогу покладаються на позивача, що , як наслідок, тягне за собою відмову у клопотанні представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та скасування додаткового рішення про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи скаржника про процесуальні порушення суду першої інстанції, з посиланням на те, що судом проігноровано той факт, що позивач не надіслав відповідачу примірник позовної заяви та доданих до неї документів, є безпідставними і належними доказами не підтвердженими, а тому судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Лучанської сільської ради підлягають задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2019 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 24.05.2019 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в позові та відмову у задоволенні заяви Фермерського господарства "Наша Родина" про стягнення з відповідача 11350 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Лучанської сільської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2019 у справі №911/2827/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2019 у справі №911/2827/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Фермерського господарства "Наша Родина" про стягнення з відповідача 11350 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Фермерського господарства "Наша родина" на користь Лучанської сільської ради 5112,61 грн (п`ять тисяч сто дванадцять гривень 61 копійку) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити суду першої інстанції видати відповідний наказ з зазначенням необхідних реквізитів.

Матеріали справи №911/2827/18 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 29.11.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

М.Г. Чорногуз