номер провадження справи 17/138/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2019 Справа № 908/1864/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді - Корсун В.Л., при секретарі судового засідання - Юсубовій Д.В., розглянувши матеріали справи № 908/1864/19

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю "Дуко-Техник",

юридична адреса: 51261, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Мар`янівка, 519,6 км. Автодороги Київ-Луганськ

адреса для листування: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, а/с - 57

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Електротехніка", 69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, буд. 10

про стягнення 373 569,93 грн.

У підготовчому засіданні приймали участь:

від позивача: Мельник А.М., ордер серії ДП № 278А/008 від 18.09.19

Пеліпас Т.К., довіреність № 68 від 05.11.19

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

26.07.19 до господарського суду Запорізької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Дуко-Техник" (далі ТОВ "Дуко-Техник") з позовною заявою за вих. від 23.07.19 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Електротехніка" (надалі ТОВ "ВП "Електротехніка") 373 569,93 грн. заборгованості за договором поставки від 14.06.10 № 51, з якої: 309 725,43 грн. - основна заборгованість, 49 318,40 грн. - пені та 14 526,10 грн. - інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем обов`язку за договором купівлі-продажу від 02.07.18 № 020718 щодо передачі позивачу попередньо оплаченого товару на суму 309 725,43 грн. у строк обумовлений договором. У зв`язку з порушенням строку поставки товару на зазначену суму позивачем на підставі ст.ст. 173-175, 193, 217, 218, 222, 229, 230, 231 ГК України, ст.ст. 631, 640 ЦК України, ст.ст. 162-164 ГПК України заявлено вимоги про стягнення з відповідача 309725,43 грн. боргу (попередньої оплати), а також 49 318,40 грн. пені та 14 526,10 грн. інфляційних збитків.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.19 наведену вище позовну заяву визначено до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 31.07.19 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1864/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.08.19 о 12 год. 20 хв.

Ухвалою від 27.08.19 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 30.10.19 включно та відкладено підготовче засідання на 30.09.19 о 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 30.09.19 судом закрито підготовче провадження у справі № 908/1864/19 та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 31.10.19 о 10 год. 00 хв.

У судовому засіданні 31.10.19 судом оголошено перерву на 13.11.19 о 10 год. 30 хв.

У судовому засіданні 13.11.19 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання призначене на 13.11.19 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Про дату, час та місце судового засідання відповідача повідомлено в установленому чинним ГПК України порядку шляхом направлення ухвал суду у цій справі з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Електротехніка" (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, буд. 10), яка згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є адресою місцезнаходження відповідача.

Як свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, представником відповідача отримано ухвалу про відкриття провадження у цій справі 06.08.19, ухвалу від 27.08.19 по цій справі, якою розгляд справи відкладено на 30.09.19 - 02.09.19.

Щодо інших ухвалу суду, які направлялись судом на юридичну адресу відповідача з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (до матеріалів справи приєднано відповідні засвідчені копії реєстрів поштових відправлень), то на адресу суду станом на 13.11.19 підприємством зв`язку не повернуто ні рекомендоване повідомлення про вручення відповідної ухвали, ні саме поштове відправлення з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо.

Згідно з інформацією з офіційного сайту підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, ухвала суду від 30.09.19 у справі № 908/1864/19 знаходиться у точці доставки з 04.10.19, а ухвала від 31.10.19 у справі № 908/1864/19 знаходиться у точці доставки з 09.11.19.

Причини з яких відповідач не отримав вказані поштові відправлення у відповідній точці доставки суду не відомі.

Приписами ч. 8 ст. 165 ГПК України закріплено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

За правилами ч. 7 ст. 242 ГПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, враховуючи, що відповідачу вручено ухвалу про відкриття провадження у справі № 908/1864/19 - 06.08.19, то, відповідно, право відповідача для надання відзиву на позовну заяву мало бути реалізовано ТОВ "Виробниче підприємство "Електротехніка" в строк по 21.08.19 включно.

Разом з тим, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, враховуючи, що судом вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача про дату, місце і час розгляду справи № 908/1864/19, що відповідач обізнаний про розгляд справи № 908/1864/19, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності відповідача (його представника) за наявними у матеріалах справи документами (доказами).

У судовому засіданні 13.11.19 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам позивача повідомлено коли буде складено повне рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

14.06.10 між товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Електротехніка" (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дуко-Техник" (Покупець) укладено договір поставки № 51, за умовами якого (п.1.1) Продавець зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукції згідно специфікацій, які є невід`ємною частиною договору. Специфікації складаються Покупцем по мірі виникнення необхідності в продукції.

Орієнтовна сума договору (п.1.2. договору) складає 2 000 000,00 гривень щомісячно, у т.ч. ПДВ.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що поставка продукції здійснюється за заявкою Покупця на умовах ЕХW м. Запоріжжя Інкотермс-2000. Дата поставки продукції визначається датою приймання вантажу на складі Продавця згідно товарно-транспортної накладної.

Продукція, яка поставляється Продавцем, оплачується Покупцем за цінами, зазначеними у специфікаціях, у національній валюті України (п.4.1. договору).

Згідно з п.4.3. договору, оплата продукції здійснюється у порядку 100% передоплати.

Пунктом 8.1. договору визначено, що строк дії договору з моменту підписання до 31.12.10.

Додатковими угодами від 03.12.10 № 1, від 23.12.11 № 2, від 28.12.12 № 3, від 30.12.13 № 4, від 22.12.14 № 5, від 20.12.16 № 7, , від 30.12.17 № 8, від 11.12.18 № 9, строк дії договору від 14.06.10 № 51 пролонгувався до 31.12.19.

Специфікацією замовленням від 11.12.17 № 11/12/01 до договору поставки від 14.06.10 № 51 сторони погодили поставку наступної продукції: дріт алюмінієвий АТ ф 4,00, кількістю 8 236 кг, за ціною 70,830 грн./кг, на загальну суму 700 027,06 грн. з ПДВ.

Вбачається, що позивачем у період з 24.10.17 по 14.12.17 на рахунок відповідача здійснено оплату за проволоку у загальній сумі 1 549 987,06 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями за зазначений період (у яких у призначені платежу вказано дату та номер рахунку по якому перераховано відповідну оплату).

На виконання умов договору поставки від 14.06.10 № 51 відповідачем у період з 28.11.17 по 24.09.18 поставлено (передано) відповідачу товар (проволоку АТ 4,0) на загальну суму 1 108 942,80 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими та товарно-транспортними накладними за зазначений період.

У лютому 2019 р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 25.01.19 № 006/19, в якій ТОВ "Дуко-Техник" просило ТОВ "ВП "Електротехніка" перерахувати 441 044,25 грн. заборгованості за договором від 14.06.10 № 51, яка виникла станом на 23.01.19.

Відповідачем, після отримання (06.02.19) зазначеної претензії позивача здійснено поставку позивачу товару за договором від 14.06.10 № 51 на суму 131 318,82 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною від 08.02.19 № 86 (належним чином засвідчена копія якої наявна у матеріалах справи).

Оскільки відповідач позивачу попередньо оплачений товар на суму 309 725,43 грн. не поставив у визначений договором строк, кошти у зазначеній сумі не повернув, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 309 725,43 грн. основного боргу (попередньої оплати), 49 318,40 грн. пені та 14 526,10 грн. інфляційних збитків.

Розглядаючи спір по цій справі по суті спору суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплено у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу припису ст. 629 ЦК України договір є обов`язком для виконання сторонами.

Статтею 231 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1). До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до п. 3.2. договору, поставка продукції здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту перерахування 100% передоплати.

Згідно із ч. 1 ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 5 ст. 254 ЦК України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, з урахуванням наведених вище положень закону та умов договору від 14.06.10 № 51, граничним строком передання відповідачем позивачу товару оплаченого платіжним дорученням від 14.12.17 № 4645 (за рахунком від 14.12.17 № 1753) на суму 700 027,06 грн. є 25.12.17.

Наявними у матеріалах справи видатковими накладними підтверджується поставка відповідачем позивачу за рахунком від 14.12.17 № 1753 по договору від 14.06.10 № 51 товару на загальну суму 390 301,63 грн.

Отже, відповідачем не поставлено (не передано) у строк визначений договором від 14.06.10 № 51, а саме по 25.12.17 включно, позивачу товар на загальну суму 309 725,43 грн., який було попередньо оплачено ТОВ "Дуко-Техник" згідно з платіжним дорученням від 14.12.17 № 4645.

Докази повернення відповідачем на рахунок позивача 309 725,43 грн. попередньої оплати або докази належного виконання відповідачем свого зобов`язання щодо поставки товару позивачу на вказану суму у матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду не надано.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе договірних зобов`язань щодо поставки (передачі у розпорядження) покупцю товару попередньо оплаченого платіжним дорученням від 14.12.17 № 4645.

Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України закріплено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач отримав від позивача попередню оплату товару за договором від 14.06.10 № 51, проте не передав товар на суму 309 725,43 грн. у встановлений строк покупцю, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати повернення суми попередньої оплати у розмірі 309 725,43 грн.

За таких обставин, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 309 725,43 грн. основного боргу (суми попередньої оплати) підлягає задоволенню судом.

З підстав прострочення поставки відповідачем продукції на суму 309 725,43 грн., позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 49 318,40 грн. пені за період з 09.02.19 по 22.07.19 на підставі п. 3.3. договору.

За умовами п. 3.3. договору, при простроченні поставки продукції Продавець оплачує на користь Покупця пеню в розмірі 0,5 % від суми специфікації за кожний день прострочення, але не вище подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, зокрема, у розмірі: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому, названа норма не визначає, який саме характер (майновий чи грошовий) носить зобов`язання, строки виконання якого порушені.

Пунктом 4 названої статті встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГК України, особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Так, Господарський кодекс України називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на викладене, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення поставки відповідачем позивачу товару, суд перевіривши розрахунок позивача заявленої до стягнення суми пені, дійшов висновку про те, що він є обґрунтованим, а вимоги законними.

Як наслідок, судом задовольняється вимога позивача про стягнення з відповідача 49 318,40 грн. пені (штрафної санкції) за період з 09.02.19 по 22.07.19.

Щодо вимоги позивача про стягнення 14 526,10 грн. інфляційних збитків нарахованих на суму попередньої оплати (309 725,00 грн.) за період з січень - червень 2019 р. суд зазначає наступне.

За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не може розцінюватись як грошове зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Отже, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу, а не грошовим зобов`язанням, на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені ст. 536 ЦК України (вказане відповідає висновку Верхового суду України, який викладено у постанові від 16.09.14 № 3-90гс14 долученій судом до цієї справи), вимога позивача про стягнення з відповідача 14 526,10 грн. інфляційних збитків судом визнається безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5 000,00 грн. судових витрат на правову допомогу.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 908/1864/19 відповідачем надано до суду угоду від 17.07.19 № 033/19 про надання юридичних послуг, який укладений між позивачем та ПП «Правові технології», акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 23.07.19 на суму 5000,00 грн.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Однак, позивачем (його представником) не надано суду видаткових касових ордерів або платіжних доручень, які б свідчили про фактичне понесення ТОВ "Дуко-Техник" витрат на правову допомогу (їх оплати) у сумі 5 000,00 грн.

Заяви (клопотання) у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України щодо надання до суду відповідних доказів понесення витрат на правову допомогу позивачем ані письмово, ані усно суду не подано.

Таким чином, враховуючи, що витрати на послуги адвоката у сумі 5000 грн. не підтверджено позивачем належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача 5 000,00 грн. судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 5 385,66 грн., судом покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11-15, 24, 126, 129, 202, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Електротехніка" (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, буд. 10, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дуко-Техник" (юридична адреса: 51261, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Мар`янівка, 519,6 км. Автодороги Київ-Луганськ; адреса для листування: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, а/с - 57; ) - 309 725 (триста дев`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 43 коп. основного боргу (попередньої оплати), 49 318 (сорок дев`ять тисяч триста вісімнадцять) грн. 40 коп. пені та 5 385 (п`ять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн. 66 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повне рішення складено 25.11.19.

Суддя В.Л. Корсун