ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2287/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши у підготовчому засіданні справу №916/2287/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО (18006, м.Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 27; )

До відповідача: Приватного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Рахімова, 300; )

про стягнення 3452759,91 грн.

Представники:

від позивача: Чепурна С.А., в.о. директора

від відповідача: Данканич Є.І. адвокат за ордером, Кохан А.В., адвокат за довіреністю

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ про стягнення 3452759,91 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.08.2019р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2287/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено до розгляду в засіданні суду.

09.09.2019р. до господарського суду Одеської області від Приватного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.09.2019р. відкладено підготовче засідання на 30 вересня 2019р. о 11:20.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.09.2019р. продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 04.11.2019р. о 10:30.

22.10.2019р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО надійшла відповідь на відзив.

Також, 04.11.2019р. позивачем було подано клопотання, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО просило суд призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.11.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 916/2287/19. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "22" листопада 2019 р. о 11:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 22.11.2019р. о 11:00. Повідомлено учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, просить суд відмовити в їх задоволенні та застосувати строки позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

25 червня 2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО та Приватним акціонерним товариством „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ було укладено Договір №1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого позикодавець зобов`язується надати фінансову допомогу на поворотній основі позичальнику в сумі 2000000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу у визначеній даним договором термін.

Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО звернулось до господарського суду Одеської області із позовом (від 02.12.2015р.) до Публічного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ, про стягнення заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015 № 1.1-16/327 у розмірі 2604136,99 грн., з якої 2000000,00 грн. основна сума боргу, 46 000,00 грн. інфляційні втрати за період з 25.09.2015 по 02.11.2015, 64 109,59 грн. 30 % річних за несвоєчасно повернуту позику нарахованих за період з 25.09.2015 по 02.11.2015, 94 027,40 грн. сума пені за несвоєчасно повернуту позику нарахованих за період з 25.09.2015 по 02.11.2015, 400 000,00 грн. 20 % штрафу від неповернутої суми фінансової допомоги більше ніж на 30 календарних днів.

За матеріалами справи судом встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2015р. по справі № 916/4791/15 позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ на користь Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО 2000000,00 грн. суму основного боргу, 64 109,59 грн. 30 % річних, 94027,40 грн. пені, 400000,00 грн. 20 % штрафу від неповернутої суми фінансової допомоги більше ніж на 30 календарних днів. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ на користь Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО витрати на сплату судового збору у розмірі 38 372,06 грн.

За текстом рішення суду від 28.07.2015р. по справі № 916/4791/15 вбачається, що розрахунок 30% річних було проведено за період з 25.09.2015р. по 02.11.2015р., розрахунок пені було проведено за період з 25.09.2015р. по 02.11.2015р.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.10.2016р. рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2016 у справі №916/4791/15 залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Після повернення матеріалів справи №916/4791/15 до господарського суду Одеської області 01.11.2016р. було видано відповідні накази на виконання рішення суду.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 12 Закону України „Про виконавче провадження, позивачем у даній справі було зазначено суду, що 04.06.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО подав приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Долинському М.М. заяви про примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2016р. по справі №916/4791/15.

За твердженням позивача, 24.06.2019р. на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО на виконання наказів господарського суду Одеської області від 01.11.2016р. у справі №916/4791/15 були перераховані приватним виконавцем кошти у сумі 2596509,05 грн.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 509, ч. 5 ст. 11, ст. 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України, позивачем було зазначено суду, що грошовим є зобов`язання виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника з такої сплати.

Позивачем було зазначено суду, що п. 3.1. Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 25 червня 2015р. № 1.1-16/327 встановлено, що у випадку прострочення терміну виконання зобов`язання по поверненню коштів фінансової допомоги, позичальник сплачує на користь позикодавця 30% річних від простроченої суми.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових активів внаслідок інфляційних процесів.

На підставі викладеного та зазначеного, позивачем на основну суму боргу 2000000,00грн. за період з 03.11.2015р. по 24.06.2019р. було здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 985261,12 грн., а також на основну суму боргу 2000000,00грн. за період з 03.11.2015р. по 24.06.2019р. було здійснено нарахування 30% річних у розмірі 2186301,37грн.

Також, позивачем було вказано, що у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2016р. у справі №916/4791/15 в період з 29.07.2016р. по 24.06.2019р. позивач має право отримати інфляційні втрати на суму 234787,96грн., що розраховані за період з 29.07.2016р. по 26.06.2019р. на суму боргу 532399,46 грн. та має право отримати 3% річних на суму 46409,46 грн., що розраховані за період з 29.07.2016р. по 26.06.2019р. на суму боргу 532399,46 грн.

Позивачем було зазначено, що сума боргу 532399,46 грн. складається з 94027,40 грн. пені за період з 25.09.2015р. по 02.11.2015р., 400000,00 грн. штрафу та 38372,06 грн. судового збору.

На підставі викладеного та зазначеного, позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО зазнало втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції у розмірі 1220049,08 грн., а також має право на отримання компенсації (плати) за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 30% річних від простроченої суми 2000000,00 грн. основного боргу за період з 03.11.2015р. по 24.06.2016р. у сумі 2186301,37 грн. та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду у сумі 46409,46грн.

Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду, що Приватне акціонерне товариство „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ позовні вимоги не визнає в повному обсязі, звертає увагу суду на те, що позивач звернувся до суду з пропуском трьохрічного строку позовної давності, що виходить з наступного.

Так, як вказує відповідач, предметом даного спору є вимога про стягнення інфляційних, 30% річних за умовами договору № 1.1-16/327, нарахованих за період з 03.11.2015 року по 24.06.2019 року. Нарахування здійснено на заборгованість в сумі 2 596 509,05 грн., яка виникла з вересня 2015 року по листопад 2015 року, та підтверджена рішенням суду від 28.07.2016р. у справі № 916/4791/15. Вимоги про стягнення інфляційних втрат та річних є додатковими, оскільки вони є похідними від основної вимоги.

Таким чином, на думку відповідача, виходячи з приписів ст. ст. 256. 257. ч. 1 ст. 261 ІІК України, позивач про стягнення інфляційних, 3% річних та 30% річних, нарахованих з 2015 року по 2019 рік, звернувся до суду з пропуском трьохрічного строку позовної давності. Строк позовної давності щодо вищевказаних вимог відповідно закінчився через три роки з моменту виникнення права на позов. Право на звернення до суду у позивача виникло 25.09.2015 року (дата, до якої відповідач зобов`язався повернути кошти фінансової допомоги). Тобто, перебіг строку позовної давності про стягнення заборгованості розпочався з 25.09.2015 року і сплив 25.09.2018 року, а до суду, як вбачається з тексту позову, Позивач звернувся в серпні 2019 року.

Відповідач зазначає, що така дія як фактичне погашення боргу, до якої прив`язується в своїх розрахунках позивач, не може переривати строк позовної давності, оскільки вона знаходиться поза межами такого строку. Переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Відповідач вказує, що при зверненні до суду про стягнення заборгованості у справі №916/4791/15 позивачу було відомо про порушення його права. Позивач не був позбавлений права пред`явити до відповідача вимогу про стягнення коштів в межах строку позовної давності, чим, як вбачається з рішення господарського суду у справі №916/4791/15 від 28.07.2016р., він частково скористався, заявивши до стягнення 2596509,05 грн.

Крім того, відповідач звертав увагу суду на приписи статті 3 ЦК України, в якій висвітлюються основні засади цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність. Про що також зазначив Верховний Суд у своїй Постанові від 25.03.2019 року. На думку відповідача, позивач заявляє загальну суму штрафів, з урахуванням вже стягнутих, вдвічі більшу, ніж основна сума боргу за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015 року № 1.1-16/327.

На підставі викладеного та зазначеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що відповідач у відзиві на позовну заяву від 06.09.2019рю відхиляє повністю доводи позивача та вважає, що позовна заява подана с пропуском строків позовної давності, оскільки, на думку відповідача, перебіг строку позовної давності про стягнення заборгованості розпочався з 25.09.2015 і сплив 25.09.2018 року, а до суду позивач звернувся в серпні 2019 року.

Як зазначає позивач, з даними твердження відповідача не можна погодитися, оскільки: по-перше, незрозуміло до якої заборгованості відповідач намагається застосувати строк позовної давності з 25.09.2015 і який сплив 25.09.2018 року. По-друге, рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2016р. у справі №916/4791/15 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 2596509, 05 грн., а на виконання рішення суду строків позовної давності не існує.

За посиланням позивача, враховуючи те, що рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2016р. у справі №916/4791/15 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 2596509,05 грн., в тому числі і суму основного боргу 2000000,00грн., та виходячи із положень ст.625 Цивільного кодексу України та правових висновків, перелік яких наведено позивачем у позовній заяві, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення боргу.

Позивач пояснює, що оскільки, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому позивач має право на отримання від боржника відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі тридцять процентів річних від простроченої суми у період з 03.11.2015р. по 24.06.2019р., які виступають способом захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду

Як зазначено в Пленумі Вищого господарського суду України у п. 5.4 Постанови від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, що виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Як встановлено судом, 25 червня 2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО та Приватним акціонерним товариством „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ було укладено Договір №1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого позикодавець зобов`язується надати фінансову допомогу на поворотній основі позичальнику в сумі 2000000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу у визначеній даним договором термін.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2015р. по справі №916/4791/15 позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ на користь Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО 2000000,00 грн. суму основного боргу, 64109,59 грн. 30 % річних, 94027,40 грн. пені, 400000,00 грн. 20 % штрафу від неповернутої суми фінансової допомоги більше ніж на 30 календарних днів. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ на користь Товариство з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО витрати на сплату судового збору у розмірі 38 372,06 грн. За рішенням суду від 28.07.2015р. по справі №916/4791/15 вбачається, що розрахунок 30% річних було проведено за період з 25.09.2015р. по 02.11.2015р., розрахунок пені було проведено за період з 25.09.2015р. по 02.11.2015р.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.10.2016р. рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2016 у справі №916/4791/15 залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення..

Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищевказаним рішенням були встановлені обставини невиконання відповідачем умов Договору №1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги від 25 червня 2015р. та визначено обов`язок відповідача сплатити на користь позивача, зокрема, 2000000,00грн. суму основного боргу, 64 109,59 грн. 30 % річних, 94027,40грн. пені, 400000,00грн. 20 % штрафу від неповернутої суми фінансової допомоги більше ніж на 30 календарних днів.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.10.2016р. рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2016 у справі №916/4791/15 залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення та після повернення матеріалів справи №916/4791/15 до господарського суду Одеської області 01.11.2016р. було видано відповідні накази на виконання рішення суду, які були пред`явлені позивачем до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Долинському М.М.

24.06.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО на виконання наказів господарського суду Одеської області від 01.11.2016р. у справі №916/4791/15 було перераховано грошові кошти у сумі 2596509,05грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, системний аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України (вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у Постанові від 12.04.2017 у справі № 913/869/14, від 26.04.2017 у справі №918/329/16).

Так само, відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних з моменту невиконання та до повного виконання грошового зобов`язання (судового рішення).

Отже, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, у зв`язку з чим суд відхиляє необґрунтовані доводи скаржника про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та річних є такими, що заявлені правомірно.

Разом з тим, як вбачається із заявлених вимог, позивач здійснив нарахування матеріальних втрат не лише на основний борг у сумі 2000000,00 грн., а й на пеню, штраф та судовий збір, стягнуті судовим рішенням, з чим суд не погоджується з огляду на наступне.

За змістом ст. 524 та ст. 533 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Зобов`язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов`язань (наприклад, обов`язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов`язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу, тощо).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України, дія якої поширюється, зокрема, на порушення грошового зобов`язання, що існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Постановлене судом рішення про стягнення основної заборгованості та матеріальних втрат лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Після винесення вказаного рішення нараховані матеріальні втрати не змінюють свою правову природу та не включаються до суми основного боргу (вказана позиція викладена Верховним Судом України у Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві від 01.07.2014 р.).

Отже, положення ст. 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення інфляційних втрат та процентів річних надають право застосовувати їх лише до суми грошового зобов`язання - основного боргу.

На підставі викладеного та зазначеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог в частині нарахування матеріальних втрат, які заявлені позивачем у даному позові, на суму боргу, яка складається з 94027,40 грн. пені за період з 25.09.2015р. по 02.11.2015р., 400000,00 грн. штрафу, що була стягнута рішенням суду по справі №916/4791/15.

Також суд вважає необґрунтованим нарахування матеріальних втрат на суму судового збору, в розмірі 38372,06 грн., оскільки право на стягнення суми судового збору не виникає у зв`язку з наявністю порушеного зобов`язання (невиконання умов Договору №1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги від 25 червня 2015р.), тобто сума судового збору - не є складовою основної заборгованості за договором, а є лише платою за подання відповідного позову про стягнення такого боргу до суду у відповідності до Закону України „Про судовий збір.

Таким чином, суд вважає, що правомірно заявленими є матеріальні втрати на суму основного боргу у розмірі 200000,00 грн., стягнутого рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2016р. у справі № 916/4791/15.

Разом з тим, відповідачем під час розгляду справи було заявлено вимогу щодо застосування строків позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

У п. 5.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз`яснено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536,625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

При цьому, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, і таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення процентів річних та інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У даному випадку, встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності щодо нарахування матеріальних втрат суд обраховує за останні три роки, які передували зверненню кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО із даним позовом до Приватного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ (06.08.2019р., відповідно до поштового штемпелю, наявного на конверті позовної заяви), тобто з 05.08.2016 р. по 05.08.2019р. Інша частина матеріальних втрат, нарахованих позивачем, за висновком суду, стягненню не підлягає у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем помилково, у визначений ним розрахунок, було враховано дату перерахування приватним виконавцем відповідних грошових коштів.

Судом було зроблено перерахунок матеріальних втрат - інфляційних втрат та 30% річних на основний борг, із врахуванням дати перерахуванням приватним виконавцем грошових коштів позивачу, строків позовної давності, а також із врахуванням приписів п.3.1. Договору, відповідно до якого визначено, зокрема, що у випадку прострочення терміну виконання зобов`язання по поверненню коштів фінансової допомоги, позичальник сплачує на користь позикодавця 30% річних від простроченої суми.

Здійснивши власний перерахунок матеріальних втрат, зважаючи на встановлені вище обставини у справі, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 772109,28 грн. та 30 % річних у сумі 1730289,69 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період?Інфляційне збільшення суми боргу?Сума боргу з врахуванням індексу інфляції?
05.08.2016 - 23.06.01.386772109.282772109.28

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
200000005.08.2016 - 23.06. %1730289.69

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО про стягнення з відповідача матеріальних втрат є обґрунтованими, проте, вони підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО зі стягненням з Приватного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ інфляційних втрат у 772109,28 грн. та 30% річних у розмірі 1730289,60 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 37535,99 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства „ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЦЕЛЮЛОЗНО-КАРТОННИЙ КОМБІНАТ (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Рахімова, 300; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ГРУПА ВЕНЕТО (18006, м.Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 27; ) інфляційні втрати у розмірі 772109 (сімсот сімдесят дві тисячі сто дев`ять) грн. 28 коп., 30% річних у розмірі 1730289 (один мільйон сімсот тридцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. 69 коп. та втирати по сплаті судового збору у розмірі 37535 (тридцять сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 99 коп.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити .

Повний текст рішення складено 26 листопада 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко