ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2393/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Савченко А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Сауляк О.О. за довіреністю № 23-9/6 від 14.01.2019р.;

Від відповідача: Лукинюк В.В. на підставі ордеру;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Одеський морський торговельний порт" до товариства з обмеженою відповідальністю „Морські інженерні технології" про стягнення 35 410,98 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Одеський морський торговельний порт" (далі по тексту - ДП „Одеський морський торговельний порт") звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Морські інженерні технології" (далі по тексту - ТОВ „Морські інженерні технології") про стягнення заборгованості у загальному розмірі 35 410,98 грн., яка складається із пені у розмірі 32717,71 грн., трьох відсотків річних у розмірі 2 693,21 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань прийнятих на себе за умовами договору про надання послуг №СР-532 від 28.12.2017р. в частині своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг.

ТОВ „Морські інженерні технології" заперечувало проти задоволення заявленого позивачем позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, відповідачем було наголошено, що п. 4.1.1 договору №СР-532 від 28.12.2017р., який встановлював строки виконання відповідачем зобов`язань за договором та за невиконання якого передбачена відповідальність у вигляді стягнення пені був виключений із договору. Наведене, за переконанням відповідача, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову. Крім того, відповідачем було подано до суду заяву про застосування інституту позовної давності до позовних вимог ДП „Одеський морський торговельний порт" про стягнення пені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, господарський суд встановив наступне.

28.12.2017р. між ТОВ „Морські інженерні технології" (Замовник) та ДП „Одеський морський торговельний порт" (Виконавець) було укладено договір №СР-532, відповідно до п. п. 1.1, 2.1 якого передбачено, що за цим договором Виконавець зобов`язується надати послуги в доці по підготовки та нанесенню антикорозійного покриття на труби в обсязі, передбаченому договірною відомістю-кошторисом вартості надання послуг в доці по підготовки та нанесенню антикорозійного покриття на труби (додаток №1), який є невід`ємною частиною цього договору, за завданням другої сторони (Замовника), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити наданні послуги. Попередня вартість цього договору відповідно до договірної відомості-кошторису вартості надання послуг в доці по підготовки та нанесенню антикорозійного покриття на труби становить 40 017,43 грн. Датою початку виконання робіт відповідно до акту початку надання послуг за договором є 28.12.2017р.

Відповідно до п. п. 3.1 - 3.3 договору №СР-532 від 28.12.2017р. датою початку надання послуг вважається дата підписання сторонами акту початку надання послуг в доці. Датою закінчення надання послуг є дата підписання сторонами акту закінчення надання послуг в доці. Загальний термін надання послуг не повинен перевищувати 25 діб в доці.

Шляхом підписання додаткової угоди №1 від 05.02.2018р. до договору №СР-532 від 28.12.2017р. сторонами було внесено зміни до п. 3.3 договору та визначено, що загальний термін надання послуг не повинен перевищувати 65 днів у доці. Додатковою угодою №СР-532/2 від 04.06.2018р. сторонами було в черговий раз внесено зміни до п. 3.3 договору та передбачено, що загальний термін надання послуг не повинен перевищувати 170 днів у доці.

Згідно з п. 4.1 договору №СР-532 від 28.12.2017р. загальна вартість наданих послуг, обчислена відповідно до розділу 2 цього договору, повинна бути виплачена Замовником Виконавцю наступним чином: оплата відповідно до підписаних процентовних актів проводиться протягом 5 банківських днів з дня отримання рахунку Замовником (п. 4.1.1); остаточний розрахунок проводиться за виконавчою відомістю-кошторисом вартості надання послуг в доці і після підписання акту закінчення надання послуг з урахуванням оплати, здійсненої згідно з п. 4.1.1 цього договору, протягом 5 банківських днів з дня отримання рахунку Замовником і до отримання готової продукції (п. 4.1.2).

Положеннями п. 7.3.1 договору №СР-532 від 28.12.2017р. визначено, що за прострочення платежів, передбачених п. 4.1.1, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє за період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення від суми простроченого платежу.

На виконання умов договору №СР-532 від 28.12.2017р. між сторонами по справі було підписано наступні процентовні акти: акт від 31.12.2017р. на суму 58403,35 грн., акт від 31.01.2018р. на суму 100547,29 грн., акт від 28.02.2018р. на суму 95860,34 грн., акт від 31.03.2018р. на суму 78333,76 грн., акт від 30.04.2018р. на суму 75884,05 грн., акт від 31.05.2018р. на суму 4099,38 грн., акт від 15.06.2018р. на суму 241,14 грн. та остаточний акт від 15.06.2018р. на загальну суму 413 369,31 грн.

12.04.2018р. ДП „Одеський морський торговельний порт" зверталось до відповідача із листом №80/478, відповідно до якого позивача просив сплатити заборгованість згідно рахунків та підписаних процентовних актів на виконання договору №СР-532 від 28.12.2017р. Крім того, з листом аналогічного змісту позивач звертався до відповідача 16.04.2018р.

Листом від 25.05.2018р. ТОВ „Морські інженерні технології", посилаючись на тимчасові фінансові труднощі, просило ДП „Одеський морський торговельний порт" виключити п. 4.1.1 договору №СР-532 від 28.12.2017р. та дозволити здійснити оплату згідно акту закінчення надання послуг у строк до 30.06.2018р.

11.06.2018р. між сторонами по справі було підписано додаткову угоду до договору №СР-532 від 28.12.2017р., відповідно до якої сторонами було виключено п. 4.1.1 договору та погоджено, що остаточний розрахунок за надані Виконавцем послуги повинен бути проведений до 30.06.2018р. за виконавчою відомістю-кошторисом вартості надання послуг в доці і після підписання акту закінчення надання послуг з урахуванням здійснених розрахунків.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2018р. ДП „Одеський морський торговельний порт" було виставлено ТОВ „Морські інженерні технології" рахунок №2000079/1-7 на суму 413 369,31 грн., у якому зазначено, що вказана сума є остаточним розрахунком за послуги надані на виконання договору №СР-532 від 28.12.2017р. При цьому, з виписки по банківському рахунку позивача вбачається, що ТОВ „Морські інженерні технології" 14.02.2019р. також було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 29 201,67 грн. відповідно до виставленого позивачем рахунку №200079/1 від 12.01.2018р.

ТОВ „Морські інженерні технології" на виконання прийнятих на себе зобов`язань було оплачено виставлений позивачем рахунок №2000079/1-7 від 21.06.2018р. на суму 413 369,31 грн. у наступні строки: 09.08.2018р. відповідачем перераховано 134 000,00 грн.; 13.09.2018р. перераховано 70 000,00 грн.; 15.11.2018р. перераховано 180 167,65 грн. При цьому, як вбачається з матеріалів справи ДП „Одеський морський торговельний порт" зверталось до відповідача із претензією №20/6-637/2810 від 20.07.2018р., відповідно до якої просило сплати вартість наданих послуг та нараховані позивачем штрафні санкції. Оскільки претензії позивача про сплату штрафних санкцій за договором №СР-532 від 28.12.2017р. були залишені відповідачем без задоволення, ДП „Одеський морський торговельний порт" з метою захисту порушених прав і було подано до господарського суду дану позовну заяву.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору №СР-532 від 28.12.2017р. були виконанні у повному обсязі, що підтверджується підписаним, зокрема, актом з надання послуг від 15.06.2018р. на загальну суму 413 369,31 грн., а також процентовними актами, які підписувались між сторонами під час надання позивачем відповідачеві послуг. Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором №СР-532 від 28.12.2017р., за умовами якого сторонами було погоджено, що остаточний розрахунок повинен бути здійснений відповідачем у строк до 30.06.2018р., було здійснено остаточну оплату вартості наданих позивачем послуг із порушенням строку, встановленого договором.

З посиланням на умови п. 7.3.1 договору №СР-532 від 28.12.2017р., а також приписи чинного законодавства ДП „Одеський морський торговельний порт" було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 32717,71 грн., яка була розрахована позивачем протягом періоду з 01.07.2018р. по 14.11.2018р. на суму основного боргу з урахуванням здійснення відповідачем поступових оплат основної суми боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку пені. Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог ДП „Одеський морський торговельний порт" про стягнення пені, господарський суд враховує заяву ТОВ „Морські інженерні технології" про застосування інституту позовної давності до позовних вимог про стягнення штрафних санкцій.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Виходячи з положень ст.ст. 256, 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Господарський суд зауважує, що у випадку, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. При цьому, оскільки нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Як зазначалось вище по тексту рішення, ДП „Одеський морський торговельний порт" було здійснено нарахування пені протягом періоду з 01.07.2018р. по 14.11.2018р. на суму основного боргу з урахуванням здійснення відповідачем поступових оплат основної суми боргу. При цьому, позовна заява була подана позивачем до господарського суду 16.08.2019р., що підтверджується відміткою на накладній кур`єрської служби доставки, а, отже, вказана дата відповідно до вимог ч. 7 ст. 116 ГПК України, якою передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку, є датою подання позовної заяви.

Господарський суд зазначає, що прострочення виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості наданих позивачем послуг розпочалось 01.07.2018р. та закінчилось 14.11.2018р. При цьому, з урахуванням річної позовної давності та дати подання позову до суду (16.08.2019р.) позивач має право на стягнення із відповідача пені, яку слід розраховувати за період з 16.08.2018р. по 14.11.2018р.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача на користь позивача пені у загальному розмірі 17 163,25 грн., яка була розрахована судом наступним чином: розмір пені, нарахованої на суму боргу у розмірі 250 167,64 грн. з 16.08.2018р. по 12.09.2018р., складає 6757,95 грн.; розмір пені, нарахованої на суму боргу у розмірі 180 167,64 грн. з 13.09.2018р. по 14.11.2018р., складає 11 195,07 грн.

При цьому, розмір пені відповідно до розрахунку позивача, здійсненого на суму боргу у розмірі 180 167,64 грн. протягом періоду з 13.09.2018р. по 14.11.2018р. складає 10405,30 грн. Враховуючи відсутність у суду права виходити за межі максимального розміру пені зазначеної відповідачем, господарський суд доходить висновку про необхідність присудження до стягнення із відповідача пені за період з 13.09.2018р. по 14.11.2018р. відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, розмір якої складає 10 405,30 грн.

Наведене має наслідком необхідність часткового задоволення заявлених ДП „Одеський морський торговельний порт" позовних вимог шляхом присудження до стягнення із відповідача пені у загальному розмірі 17 163,25 грн. (6757,95 грн. + 10 405,30 грн. = 17 163,25 грн.). У задоволенні позовних вимог ДП „Одеський морський торговельний порт" до ТОВ „Морські інженерні технології" про стягнення пені, нарахованої з 01.07.2018р. по 15.08.2018р. необхідно відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

При цьому, господарським судом критично оцінюються доводи ТОВ „Морські інженерні технології" про відсутність підстав для стягнення пені у зв`язку з виключенням п. 4.1.1 з умов договору №СР-532 від 28.12.2017р., з огляду на наступне. Під час вирішення даного спору судом було встановлено, що за умовами договору відповідач повинен здійснювати поетапну оплату вартості наданих позивачем послуг.

Господарський суд зауважує, що у додатковій угоді від 11.06.2018р. до договору №СР-532 від 28.12.2017р. сторонами передбачено, що усі інші пункти договору, тобто умови договору, якими встановлено відповідальність у вигляді стягнення пені, залишаються незмінними і є обов`язковими для виконання сторонами. За таких обставин господарський суд доходить висновку, що внесення сторонами змін до умов договору №СР-532 від 28.12.2017р., якими врегульовано строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, не впливає на обов`язок відповідача сплатити пеню за несвоєчасне виконання прийнятих на себе зобов`язань, оскільки положення п. 7.3.1 договору №СР-532 від 28.12.2017р. є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг за договором №СР-532 від 28.12.2017р., ДП „Одеський морський торговельний порт" у порядку ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 2 693,21 грн., які були розраховані позивачем протягом періоду з 01.07.2018р. по 14.11.2018р.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, господарський суд дійшов висновку, що правильним розміром трьох відсотків річних є сума 2898,83 грн., що, з урахуванням відсутності у суду повноважень виходити за межі максимального розміру здійсненого позивачем розрахунку, має наслідком необхідність задоволення заявлених ДП „Одеський морський торговельний порт" позовних вимог у названій частині відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем. Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених ДП „Одеський морський торговельний порт" до ТОВ „Морські інженерні технології" позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 2 693,21 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених державним підприємством „Одеський морський торговельний порт" до товариства з обмеженою відповідальністю „Морські інженерні технології" позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача пені у розмірі 17 163,25 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 2 693,21 грн. відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 256 - 258, 260, 261, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 615, 617, 901, 903, 905, 907 ЦК України, ст. ст. 179, 193, 231, 232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Морські інженерні технології" /68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 20, кімната 27, ідентифікаційний код 35162591/ на користь державного підприємства „Одеський морський торговельний порт" /65026, м. Одеса, площа Митна, буд. 1, ідентифікаційний код 01125666/ пеню у розмірі 17 163,25 грн. /сімнадцять тисяч сто шістдесят три грн. 25 коп./, три відсотки річних у розмірі 2 693,21 грн. /дві тисячі шістсот дев`яносто три грн. 21 коп./, судовий збір у розмірі 1077,19 грн. /одна тисяча сімдесят сім грн. 19 коп./.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.11.2019р.

Суддя С.П. Желєзна