ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4568/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Паруснікова Ю.Б, Чередка А.Є.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2019 року у справі №904/4568/18 (суддя Красота О.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА-ТРЕЙДІНГ", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення попередньої оплати та збитків,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2019 року у справі № 904/4568/18 відмовлено у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» від 07.06.2019 року на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. в частині вимог про:

- визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 904/4568/18 від 03.06.2019 року у вигляді прийняття постанови від 03.06.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 59263073 та постанови від 03.06.2019 року про накладення арешту на грошові кошти ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат»;

- скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. від 03.06.2019 року ВП №59263073 з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 904/4568/18 від 03.06.2019 року;

- скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. від 03.06.2019 року ВП №59263073 про накладення арешту на грошові кошти ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат».

В частині вимог щодо скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. від 03.06.2019 року ВП №59263073 про стягнення з боржника основної винагороди провадження у справі закрито.

Ухвала мотивована тим, що скаржник не довів протиправність дій приватного виконавця під час здійснення примусового виконання рішення суду.

Суд зазначив, що:

- оскаржувані скаржником дії та постанови приватного виконавця ухвалені ним відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно боржника, відповідно до яких інформація про перебування боржника в процесі припинення була відсутня;

- підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження у приватного виконавця були відсутні, оскільки поданий стягувачем виконавчий документ відповідач вимогам, встановленим до нього вищезгаданим Законом;

- постанова про арешт коштів боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження;

Суд також зазначив, що заявлені скаржником вимоги про скасування постанови приватного виконавця від 03.06.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди не можуть розглядатисч в порядку господарського судочинства і справа підлягає в цій частині закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процессуального кодексу України.

Не погодившись з ухвалою в частині відмови у визнанні неправомірними дій приватного виконавця у вигляді прийняття постанови від 03.06.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 59263073 та постанови від 03.06.2019 року про накладення арешту на грошові кошти ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», відмови у скасуванні вказаних постанов, боржник звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення господарським судом Дніпропетровської області норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

- вчинення дій, направлених на стягнення коштів чи майна боржника, відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема накладення арешту на кошти та майно боржника поза процедурою банкрутства, тобто без відповідної ухвали суду чи участі розпорядника майна, є порушенням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом»;

- інформація про порушення справи про банкрутство ПАТ «ДМК» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів підлягає опублікуванню і відповідно була відображена на офіційних сайтах згідно чинного законодавства України і є загальновідомою;

- після оприлюднення відомостей про справу про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» відносно останнього процесуальні дії з примусового виконання могли бути вчиненні лише у справі про банкрутство, а виконавче провадження з примусового виконання рішення по даній справі підлягало обовязковому зупиненню, оскільки провадження у справі про банкрутство ПАТ «ДМК» було відкрито раніше звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження, і навіть раніше видачі виконавчого документа.

Скаржник вважає, що приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження, накладати арешт на грошові кошти ПАТ «ДМК»:

- приватний виконавець, як особа уповноважена державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень, не може посилатися на те, що йому було невідомо про відомості, які є офіційно оприлюдненими і загальновідомими, у зв`язку з чим мають бути застосовані спеціальні норми, які регулюють правовий статус боржника;

- суд першої інстанції безпідставно виходив із того, що приватному виконавцю не було відомо про порушення провадження у справі про банкрутство.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині вимог, які зазначені в апеляційній скарзі.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ПАТ «ДМК» і скасувати постанови приватного виконавця Лисенко Ю.О. від 03.06.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 59263073 та про накладення арешту на грошові кошти ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат».

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець проти її задоволення заперечує, вважає, що його дії відповідають вимогам чинного законодавства та зазначає наступне:

- Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що правову основу діяльності приватних виконавців становлять Конституція України, закони та інші нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання;

- при проведенні виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), приватні виконавці керуються Законом України «Про виконавче провадження». Інструкцією з організації примусового виконання рішень;

-норми Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальними та пріоритетними нормами, якими необхідно керуватись при здійсненні виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб);

- Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено обов`язок приватного виконавця при прийнятті до виконання та/чи після відкриття виконавчого провадження, перевіряти будь-які джерела на предмет наявності відносно боржника порушення провадження у справі про банкрутство;

-крім того, Законом України «Про виконавче провадження», чи будь-якими іншими нормативно - правовими актами не передбачено підстави для завершення (чи скасування) постанови про відкриття виконавчого провадження у зв`язку з порушенням провадження у справі про банкрутство відносно боржника та/або стягувача;

- у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, що й було ним зроблено.

Приватний виокнавець Лисенко Ю.О. просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін як закону та обгрунтовану, а також долучити до матеріалів справи постанову Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/5603/19 від 08.10.2019 року, якою залишено без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 року про відмову в задоволенні вимог ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Лисенко Ю.О. від 03.06.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди.

Арбітражний керуючий та позивач у даній справі відзив на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Вимогами ст.ст.339, 343 Господарського процессуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Якщо суд встановить, що оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області у даній справі від 25.02.2019 року позов задоволено та вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Астра-Трейдінг» суму попередньої оплати у розмірі 13 135 250,74 грн., збитки у розмірі 4 772 036,61 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 268 609,31 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 41 250,00 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року у справі №904/4568/18 - залишено без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року у справі № 904/4568/18- залишено без змін.

03.06.2019 року на виконання рішення від 25.02.2019 року та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 року видано наказ.

03.06.2019 року стягувач звернувся до приватного виконавця Лисенка Юрія Олександровича з заявою про відкриття виконавчого провадження.

03.06.2019 року приватним виконавцем на виконання вказаного вище виконавчого документа винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 59263073 та про арешт грошових коштів боржника.

Статею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами (ч.1 ст.326 Господарського процесуального кодексу України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення Європейського Суду з прав людини від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» заява № 71186/01 п.84).

Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України «Про виконавче провадження» та інші нормативно-правові акти.

Згідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 та ч.1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Закон України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного чи/або приватного виконавця вчиняти виконавчі дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника, тобто виконавче провадження має послідовні стадії виконання виконавчого документу і порушувати цей порядок або ставити виконання рішення суду в залежність від певних обставин незаконно.

Заходами примусового виконання рішень згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно приписів ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Статтею 26 Закону врегульований початок примусового виконання рішення.

Так, згідно п.1 ч.1 вказаної статті, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно приписів ст.48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання стосовно арешту і вилучення майна (коштів) боржника.

Частинами 1, 2 та 5 даної статті 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Частиною 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника вчинено відповідно до приписів діючого законодавства, оскільки підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у приватного виконавця не було, а накладений арешт, який не є вчиненням виконавчої дії, а є способом забезпечення виконання рішення суду, відповідно до вказаних вище положень Закону вчиняється одномоментно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначені норми матеріального та процесуального права, що регламентують діяльність приватного виконавця до, під час та після відкриття виконавчого провадження, та зроблено обґрунтований висновок про відсутність підстав задоволення вимог скаржника.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що приватний виконавець до відкриття виконавчого провадження мав бути обізнаним про порушення господарським судом справи про банкрутство відносно боржника з офіційного оголошення на офіційному сайті Вищого господарського суду, що ця інформація є загальновідомою, і в силу приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який є спеціальною нормою, яка має приорітет у застосуванні, не мав вчиняти оскаржувані дії про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника, а арешт міг бути накладений лише судом в межах справи про банкрутство.

Матеріали справи свідчать, що 31.05.2019 року господарським судом Дніпропетровської області було порушено провадження у справі №904/2104/19 про банкрутство ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат».

Дійсно, відповідно до правової позиції Верховного Суду, на яку посилається апеллянт, яка викладена, зокрема в постанові від 28.03.2018 року у справі №915/1855/15, після оприлюднення відомостей про банкрутство боржника, відображення її на офіційних сайтах згідно чинного законодавства України, така інформація є загальновідомою та боржник не зобовязаний повідомляти її виконавцю.

Однак, в згаданій постанові Верховного Суду йдеться також про те, що після оприлюднення відомостей про справу про банкрутство, відносно такої особи процесуальні дії могли бути вчинені лише у справі про банкрутство, а виконавче провадження підлягало обовязковому зупиненню.

У справі, що переглядається судом, як вище згадано, у приватного виконавця не було підстав для відмови стягувачу у відкритті виконавчого провадження.

Тому, з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», правової позиції Верховного Суду з данного питання, наступною правомірною дією приватного виконавця має бути зупинення відкритого виконавчого провадження.

Невчинення таких дій заявником не оскаржується.

Отже, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, надав вірну правову оцінку діям приватного виконавця, що оскаржуються боржником. Висновки суду апеллянт не спростував. Підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2019 року у справі №904/4568/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Повний текст складено 27.11.2019 року.