РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.11.2019Справа № 910/12847/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

про стягнення 3500 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення 3500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 05.01.2019 на вул. Передовій у м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Ford» - ОСОБА_2 (страхувальник), договору добровільного страхування наземного транспорту №06-TR/AM-5298425 від 05.11.2018, виплатив власнику пошкодженого автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , страхове відшкодування в розмірі 27230 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП - ОСОБА_1 , було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка», позивач, на підставі положень ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 27230 грн., яка була частково задоволена відповідачем на суму 23730 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача залишок суми страхового відшкодування в розмірі 3500 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 04.10.2019, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 15.10.2019 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 23.10.2019. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 18.10.2019.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.09.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А, оф.4.

Станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення №943 з відміткою про вручення конверту представнику відповідача 24.09.2019.

В силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Частиною 7 вказаної статті Кодексу визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.11.2018 між Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №06-TR/AM-5298425, за умовами якого застраховано, автомобіль марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

З наявної в матеріалах справи копії постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 04.03.2019 у справі №752/1094/19 вбачається, що 05.01.2019 об 11:00 год. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Передовій, 19 у м. Києві, рухаючись заднім ходом, допустила зіткнення із автомобілем марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою Голосіївського районного суду міста Києва, ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Станом на час розгляду даної справи, вказана постанова Голосіївського районного суду міста Києва в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 15.03.2019.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч.6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт скоєння ОСОБА_1 розглядуваної ДТП належним чином доведений, також вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП належним чином підтверджується матеріалами справи.

Позивач, на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №06-TR/AM-5298425 від 05.11.2018, на підставі страхового акту №СТ/19/0006 від 01.04.2019, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок страхувальника в розмірі 27230 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №262 від 01.04.2019.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі Рахунку-фактури СТО - ФОП Чайка С.А., відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 склала 27230 грн.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/008607899 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка», чинного на момент скоєння ДТП (05.01.2019).

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , збитки у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договір добровільного страхування наземного транспорту №06-TR/AM-5298425 від 05.11.2018, перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2 мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою вих.№5909 від 05.07.2019 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 27230 грн.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, відповідно до платіжного доручення №98175 від 16.07.2019 частково сплатив на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 23730 грн, таким чином фактично визнавши обґрунтованість заявлених вимог позивача.

Утім з огляду на не повну виплату суми страхового відшкодування, позивач наразі просить стягнути з відповідача 3500 грн.

В той же час, суд не може погодитись із вимогами позивача з огляду на наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із Розрахунку страхового відшкодування який є додатком до Страхового акту №СТ/19/0006 від 01.04.2019, позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу.

В той же час, із наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва №СХТ162159 про реєстрацію автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 вбачається, що вказаний транспортний засіб випущено у 2007 році, а відтак, станом на дату скоєння розглядуваної ДТП, строк експлуатації пошкодженого автомобіля складав більше 11 років.

З огляду на викладене, враховуючи положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування мав бути застосований коефіцієнт фізичного зносу з огляду на те, що строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу перевищував 7 років.

Проте матеріали справи не містять висновків товарознавчої експертизи стосовно визначення вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, позивачем під час розгляду справи не заявлялось клопотання про призначення судом зазначеної експертизи, а відтак, враховуючи відсутність доказів врахування позивачем коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу при розрахунку суми відшкодування, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості заявленої до стягнення з відповідача суми.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність позивачем обґрунтованості заявленої до стягнення суми.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 25.11.2019

Суддя Я.В. Маринченко