ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1016/19
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.

секретар судового засідання Щербатюк О.В.

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Мазуркевич Р.В., за довіреністю;

від відповідача: Крилов М.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Одеській області

на рішення Господарського суду Одеської області

від 09 вересня 2019 року (повний текст складено 18.09.2019р.)

по справі № 916/1016/19

за позовом Управління поліції охорони в Одеській області

до відповідача Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

про стягнення 149 396,23 грн.,

суддя суду першої інстанції: Д`яченко Т.Г.

час та місце винесення рішення: 09.09.2019р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 27.11.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019р. Управління поліції охорони в Одеській області (позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач) про стягнення 149396,23грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №12 про закупівлю послуг за державні кошти (послуги фізичної та технічної охорони) від 03.04.2017р. щодо оплати наданих послуг.

Вподальшому, назву відповідача у справі, а саме, « ІНФОРМАЦІЯ_2 » змінено, у зв`язку з його переформуванням, на «Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.09.2019р. по справі №916/1016/19 (суддя Д`яченко Т.Г.) у задоволенні позовних вимог Управління поліції охорони в Одеській області відмовлено повністю. Витрати по сплаті судового збору у сумі 2240,94 грн. покладені на позивача.

Відмовляючи у позові Господарський суд Одеської області дійшов до висновку про припинення зобов`язань між сторонами у спірний період, у зв`язку із закінченням строку дії договору, на підставі якого здійснювались надання послуг та їх оплата. При цьому, суд першої інстанції встановив, що умови цього договору не передбачали автоматичної пролонгації останнього.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2019р. по справі №916/1016/19 та ухвалити нове рішення по вказаній справі, яким задовольнити повністю позовні вимоги про стягнення з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь Управління поліції охорони в Одеській області 149 396,23 грн. боргу за послуги охорони.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Одеській області зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з неповним дослідженням усіх аргументів та обставин, що мають значення для справи та наведені позивачем стосовно наявності підстав для задоволення позову.

Так, апелянт вказує, що суд першої істанціі фактично проігнорував, що договір охорони відноситься до спеціальних видів зберігання (§ 3 глави 66 Цивільного кодексу України). Апелянт зазначає, що відповідно до ст. 955 Цивільного кодексу України, на цей спеціальний вид зберігання поширюється .дія норм § 1 глави 66 Цивільного кодексу України, тобто дія загальних положень про зберігання.

Враховуючи наведені норми законодавства, позивач вважає, що обов`язок щодо зняття з охорони переданих під охорону об`єктів покладається на відповідача, який не здійснив будь-яких дій щодо зняття об`єктів з охорони шляхом підписання акту про зняття постів охорони.

Управління поліції охорони в Одеській області наполягає на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, саме, судом першої інстанції не застосовано до спірних відносин норми статті 948 та частини 3 статті 946 Цивільного кодексу України.

Апелянт зазначає, що з вказаних норм матеріального права вбачається, що оскільки відповідач не вжив заходів щодо фактичного зняття з 00.00 годин 01 січня 2018 року об`єктів з охорони, то відповідач у будь-якому випадку, в силу існування приписів ч. 3 ст. 946 Цивільного кодексу України, зобов`язаний здійснити повну оплату за весь час охорони позивачем зазначених об`єктів, тобто і за спірний період з 01.01.2018 року по 23.02.2018 року включно.

Більш детально доводи Управління поліції охорони в Одеській області викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2019р. по справі №916/1016/19, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; розгляд справи призначено на 27.11.2019р.

30.10.2019р. від Військового комісару Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Одеській області, яким відповідач не погоджується з її доводами та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 27.11.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2017 року між ІНФОРМАЦІЯ_3 (Замовник) та Управлінням поліції охорони в Одеській області (Учасник) було укладеного Договір №12 про закупівлю послуг за державні кошти (надалі Договір), за умовами п.1.1. якого учасник зобов`язується у 2017 році надавати замовникові послуги, зазначені в п. 1.2. Договору, а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Пунктом 1.2. Договору встановлені найменування (номенклатура, асортимент) послуг: Код ДК 021:20-4 „Охоронні послуги (а саме: код 79713000-5 „Послуги з охорони об`єктів та особистої охорони; код 79711000-1 „Послуги з моніторингу сигналів тревоги, що надходять з пристроїв охоронної сигналізації). Кількість послуг: згідно з Додатком №1 до Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, Учасник повинен надавати замовнику передбачені цим договором послуги, якість яких відповідає умовам: недопущення розкрадання (крадіжка, грабіж, розбій) сторонніми особами майна на об`єкті, зазначеному в додатку №1 до Договору.

За пунктом 3.1. Договору, ціна останнього становить 754601,80 грн., в т.ч. ПДВ 125766,97 грн. Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін. (п. 3.2. Договору).

Умовами п. 4.1. Договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати замовником наданих послуг. Оплата за надані учасником за цим Договором послуги здійснюється замовником, щомісячно, на підставі акту приймання-передачі послуг за відповідний календарний місяць, не пізніше 5-го числа наступного календарного місяця. Оплата за послуги здійснюється в національній валюті України. До розрахунку додається акт приймання-передачі послуг за відповідний календарний місяць. (п. 4.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору, сторони встановили, що строк (термін) надання послуг з 03.04.2017р. по 31.12.2017р. включно.

Згідно до п.п. 6.1.1. та п.п. 6.2.1. Договору, замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги. Приймати надані послуги згідно з актом приймання-передачі послуг, що складається в кінці кожного календарного місяця.

Умовами п.п. 6.3.1. та п.п. 6.3.2. Договору визначено, що учасник зобов`язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим Договором, забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим розділом ІІ цього Договору.

Положеннями п. 10.1. Договору сторонами було узгоджено, що цей Договір набирає чинності з 03 квітня 2017р. та діє по 31 грудня 2017р.

Усі повідомлення, направлені сторонами одна одній у зв`язку з цим Договором, повинні бути здійснені у письмовій формі і мають вважатися поданими належним чином, якщо вони направлені листом з повідомленням про одержання його адресатом, телеграфом, засобами факсимільного зв`язку, або доставлені і вручені особисто за вказаними юридичними адресами сторін. У невідкладних випадках повідомлення може бути передане стороною іншій стороні по факту з одночасним дублюванням його з дотримання викладених вище вимог. Зобов`язання сторін за цим Договором припиняються їх повним виконанням, проведеними належним чином. (п.п. 11.1., 11.2. Договору).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що об`єкти охорони та графік здійснення охорони на цих об`єктах були визначені у Дислокації „Об`єкта (додаток № 1 до Договору) (а.с. 20), відповідно до якої: Перший об`єкт охорони-Військова прокуратура Білгород-Дністровського гарнізону (одноповерхова будівля), розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Пушкінська, 11: фізична охорона - один пост (один охоронник) з режимом надання послуг: робочі та передвихідні дні (понеділок-п`ятниця) - 8 годин на добу; передсвяткові дні - 7 годин на добу; вихідні дні (субота-неділя), святкові дні - послуги не надаються; технічна охорона - щоденно у цілодобовому (24 години) режимі; на сигнали тривоги реагує озброєний наряд поліції; Другий об`єкт охорони - Військова прокуратура Одеського гарнізону (другий поверх п`ятиповерхової адміністративної будівлі), розташована за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 18: фізична охорона - один пост (один охоронник) щоденно у цілодобовому (24 години) режимі; технічна охорона щоденно у цілодобовому (24 години) режимі; на сигнали тривоги реагує озброєний наряд поліції.

Матеріали справи свідчать, що зазначені вище об`єкти з майном були передані позивачу під охорону з 09.00 годин 03.04.2017 року, про що було складено та підписано Акт виставлення поста поліції УПО по охороні Військової прокуратури від 03.04.2017 року та Акт виставлення поста охорони УПО від 03.04.2017 року (а.с.26-27).

26.06.2017р. між ІНФОРМАЦІЯ_3 та Управлінням поліції охорони в Одеській області було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 12 від 03.04.2017р., у зв`язку зі зміною розрахункового рахунку Управління поліції охорони в Одеській області. При цьому, згідно п. 2 зазначеної додаткової угоди, всі інші умови Договору залишаються незмінними і Сторони підтверджують свої зобов`язання по ним (а.с. 71).

У матеріалах справи містяться:

- Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ОД-0276472 від 15.05.2017 року, згідно якому Управління поліції охорони в Одеській області на підставі Договору №12 від 03.04.2017р. виконало в квітні 2017р. послуги охорони для ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість яких складає 77338,88 грн. (а.с. 73-74);

- Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ОД-0276675 від 26.06.2017 року, згідно якому Управління поліції охорони в Одеській області на підставі Договору № 12 від 03.04.2017р., виконало в травні 2017 року послуги охорони для ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість яких складає 84798,78 грн. (а.с. 75-76);

- Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ОД-0290048 від 20.07.2017 року, згідно якому Управління поліції охорони в Одеській області на підставі Договору №12 від 03.04.2017р. виконало в червні 2017 року послуги охорони для ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість яких складає 82543,26грн. (а.с. 77-79);

- Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ОД-0315588 від 23.08.2017 року, згідно якому Управління поліції охорони в Одеській області на підставі Договору №12 від 03.04.2017 року виконало в липні 2017 року послуги охорони для ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість яких складає 85545,15 грн. (а.с. 79-80);

- Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ОД-0329793 від 18.09.2017 року, згідно якому Управління поліції охорони в Одеській області на підставі Договору № 12 від 03.04.2017 року виконало в серпні 2017 року послуги охорони для ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість яких складає 86125,66 грн. (а.с. 81);

- Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ОД-0343300 від 28.09.2017 року, згідно якому Управління поліції охорони в Одеській області на підставі Договору № 12 від 03.04.2017 року виконало в вересні 2017 року послуги охорони для ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість яких складає 83289,63 грн. (а.с. 82);

- Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ОД-0343549 від 03.11.2017 року, згідно якому Управління поліції охорони в Одеській області на підставі Договору № 12 від 03.04.2017 року виконало в жовтні 2017 року послуги охорони для ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість яких складає 85462,22 грн. (а. с 83);

- Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ОД-0370557 від 27.11.2017 року, згідно якому Управління поліції охорони в Одеській області на підставі Договору № 12 від 03.04.2017 року виконало в листопаді 2017 року послуги охорони для ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість яких складає 83953,07 грн. (а.с. 84);

- Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № ОД-0384373 від 19.12.2017 року, згідно якому Управління поліції охорони в Одеській області на підставі Договору № 12 від 03.04.2017 року виконало в грудні 2017 року послуги охорони для ІНФОРМАЦІЯ_1 вартість яких складає 85545,15 грн. (а.с. 85).

Відповідно до відміток Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, що наявні на вищевказаних Актах, оплату за останніми відповідачем було проведено у повному розмірі.

Проте, як зазначає позивач, Управління поліції охорони в Одеській області продовжувало здійснювати охорону приміщень військових прокуратур Одеського та Білгород-Дністровського військових гарнізонів у період з 01.01.2018р. по 23.02.2018р., тобто, після закінчення строку дії Договору № 12 від 03 квітня 2017 року на тих же самих умовах та за відсутністю відповідного укладеного договору на 2018 рік, у зв`язку з відсутністю з боку відповідача письмової відмови від охорони.

Відповідач, в свою чергу зазначає, що у зв`язку з тим, що зазначені військові прокуратури є окремими юридичними особами, які не підпорядковувались ІНФОРМАЦІЯ_4 та не були його структурними підрозділами, останній, до часу отримання листа Управління поліції охорони в Одеській області від 22.02.2018 року №632/43/35/02-2018 про зняття постів охорони, не знав та не міг знати про те, що Управління поліції охорони в Одеській області за власним рішенням та за відсутністю відповідного укладеного договору на 2018 рік, не повідомляючи про продовження здійснення охорони, продовжило здійснювати у період з 01.01.2018 року по 23.02.2018 року охорону приміщень вищезазначених прокуратур. Крім того, відповідач зазначив, що військова прокуратура Білгород-Дністровського гарнізону та військова прокуратура Одеського гарнізону розташовані за іншою адресою, ніж був розташований ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначеним листом від 22.02.2018р. №632/43/35/02-2018 позивач повідомляв відповідача про те, що з 24.00 годин 23 лютого 2018 року позивач припиняє здійснювати фізичну та технічну охорону об`єктів військових прокуратур Білгород-Дністровського гарнізону та Одеського гарнізону. У вказаному листі було звернуто увагу відповідача на необхідність вжиття заходів щодо здійснення оплати за послуги, надані у період з 01.01.2018 року по 23.02.2018 року (а.с. 28).

Як свідчать матеріали справи, відповідні пости охорони були зняті 23.02.2018р. (Акт зняття поста охорони адміністративної будівлі Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України) та 24.02.2018р. (Акт зняття поста охорони УПО) (а.с. 29-30).

Вподальшому, позивач надійслав на адресу відповідача досудове попередження від 29.05.2018р. за №15/2/43/35/03-2018 разом з рахунками щодо сплати заборгованості за надані послуги охорони у січні-лютому 2018р., згідно Договору №12 від 03.04.2017р.

Але, позивачем зазначено, що на теперішній час відповідачем залишаються не оплаченими послуги охорони за період з 01.01.2018 року по 23.02.2018 року, включно, на загальну суму 149 396 грн. 23 коп.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами Управління поліції охорони в Одеській області звернулось до суду з відповідним позовом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників процесу, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Таким чином, укладений між сторонами Договір надання послуг охорони є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, строк (термін) надання послуг за відповідним Договором (п. 5.1.) - з 03.04.2017р. по 31.12.2017р. включно.
Крім того, підпунктом 6.3.1. Договору чітко визначено, що позивач зобов`язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим Договором.

Також, пунктом 10.1. Договору визначений загальний строк його дії, а саме: з 03 квітня 2017р. по 31 грудня 2017р.

Таким чином, враховуючи, що апеляційна колегія не знайшла у спірному Договорі від 03.04.2017р. жодного посилання на автоматичну пролонгацію його дії, а сторонами не було укладено нового договору на 2018 рік, апеляційний суд зазначає, що зобов`язання за Договором №12 03.04.2017р. були припинені після 31 грудня 2017р.

Крім того, після закінчення строку дії Договору №12 від 03.04.2017р. між сторонами не було укладеного правочину щодо погодження терміну дії договору, що є додатковим доказом припинення відповідних правовідносин між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи містяться докази платежів, що були здійснені відповідачем за надані послуги, що здійснювались у період дії Договору №12 в 2017 році. При цьому, загальна сума платежів у розмірі 754601,80 грн. відповідає визначеній у п.3.1 ціні Договору № 12 від 03.04.2017 року, яка складає 754601,80 грн.

Виходячи з наведеного, вбачається те, що відповідачем були виконані усі зобов`язання, які в нього виникли внаслідок укладення Договору № 12 від 03.04.2017 року.

Щодо посилання апелянта на норми статті 948 та частини 3 статті 946 Цивільного кодексу України.

Як правильно зазначає позивач, положення про договір охорони законодавець розмістив у главі 66 Цивільного кодексу України "Зберігання", визначаючи цей договір як один із спеціальних видів зберігання. При цьому, Цивільний кодекс України дає лише загальне визначення договору охорони.

Так, згідно зі ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Отже, законодавець безпосередньо не приділяє договору охорони особливої уваги, вважаючи, що на нього повинні поширюватися загальні положення щодо договору зберігання. З апеляційної скарги вбачається, що апелянт також вважає, що договір охорони за своєю природою є договором зберігання, до якого повинні бути застосовані норми статей 948 та 946 Цивільного кодексу України.

Водночас організаційно-правові принципи здійснення господарської діяльності у сфері надання послуг з охорони власності та громадян визначені Законом України "Про охоронну діяльність" від 22.03.2012р., у низці підзаконних актів, в тому числі, якщо послуги з охорони надаються Державною службою охорони або відповідним підрозділом МВС України, то правовідносини між охоронцем і замовником регламентуються спеціальними відомчими нормативними актами МВС України, які регламентують порядок надання охоронних послуг окремими підрозділами органів внутрішніх справ.

Цей договір є консенсуальним (є укладеним з моменту досягнення згоди), двостороннім (права та обов`язки виникають в обох сторін) і відплатним (охорона здійснюється за встановлену договором плату). Сторонами цього договору є замовник і охорона. Замовником може бути будь-яка фізична чи юридична особа, яка звертається за наданням охоронних послуг. Охоронцем виступають особливі суб`єкти підприємницької діяльності - спеціально утворені охоронні фірми, які мають відповідні дозволи на надання такого роду послуг, Державна служба охорони і відповідні підрозділи МВС України. Договір охорони обов`язково повинен бути укладений у письмовій формі.

Апеляційна колегія зазначає, що дійсно, договори охорони і зберігання мають спільні ознаки: 1) належать до категорії договорів з надання фактичних послуг, 2) об`єднані спільною метою - забезпечити збереження майна власника.

Проте, договору охорони притаманні специфічні особливості, що дають підставу розглядати його не як різновид договору зберігання чи якогось іншого договору, а як самостійний цивільно-правовий договір:
- на відміну від договору зберігання, договір охорони завжди консенсуальний, оплатний, двосторонній і потребує обов`язкової письмової форми;

- особливий суб`єктний склад;

- охоронна діяльність підлягає ліцензуванню;

- об`єкт приймається під охорону в місці його розташування, тобто майно залишається у володінні замовника. На відміну від цього, за договором зберігання майно передається у володіння зберігача;

- надання охоронних послуг може бути епізодичним (наприклад, погодинний, у нічний час, за необхідності); за договором зберігання зберігач надає послуги безперервно - протягом усього часу дії договору;

- обов`язки охоронця, як правило, обмежуються завданням, зокрема не допустити крадіжку, розбій, грабіж на об`єкті. Водночас професійний зберігач повинен ще вживати всіх необхідних заходів для забезпечення збереженості майна, навіть якщо про це безпосередньо у договорі не зазначено (наприклад, з метою недопущення псування чи пошкодження майна поклажодавця періодично провітрювати приміщення, трусити, змазувати, перекладати речі).

Таким чином, укладання договорів про охорону врегульовано Законом України "Про охоронну діяльність", ст. 978 Цивільного кодексу України, Главою 66 Цивільного кодексу України (оскільки договір про охорону майна відноситься до спеціальних видів зберігання) та положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України про зобов`язання та договір.

Відповідно до приписів ст. 8 Закону України "Про охоронну діяльність" суб`єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства.

Тому, колегія суддів вважає помилковими твердження позивача щодо застосування до договору охорони (спеціального договору за §3 Глави 66 Цивільного кодексу України) положень ст 948 та ч. 3 ст. 946.

Отже, апеляційний суд цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Управління поліції охорони в Одеській області про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 149396,23 грн. за Договором №12 про закупівлю послуг за державні кошти від 03.04.2017р. за період з 01.01.2018р. по 23.02.2018р. не підлягають задоволенню судом, у зв`язку з їх не відповідністю фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на встановлені обставини судова колегія зазначає, що наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2019р. у справі №916/1016/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 28.11.2019р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.