ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа№ 925/1586/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Коваленко С.В. - адвокат

від відповідача: Беленкова В.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019, повний текст якого складений 19.07.2019,

у справі № 925/1586/17 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаззбут»

про стягнення 19 257 189,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача пені в сумі 16 995 264,62 грн., 3 % річних в сумі 1 200 443,04 грн. за період з 25.02.2016 по 29.06.2016 включно та інфляційних втрат в сумі 1 061 481,74 грн. за березень 2016 року, нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором на купівлю-продаж природного газу № 16-199-Н від 30.12.2015.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.05.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018, у справі № 925/1586/17 позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 333 820,79 грн. пені, 23 658,34 грн. 3 % річних.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2019 постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 21.05.2018 скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Верховним Судом вказано на те, що судами попередніх інстанцій не було оцінено, зокрема, умови договору між сторонами зі змінами та доповненнями, які регулюють питання відповідальності покупця за невиконання чи неналежне виконання умов договору з урахуванням підписання сторонами протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків на виконання постанови КМУ № 20 від 11.01.2005, не оцінено всі доводи та заперечення по суті взаємовідносин сторін та щодо законодавства, яке належить застосувати для вирішення спору.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019, повний текст якого складений 19.07.2019, у справі № 925/1586/17 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 269 506,23 грн. пені, та 18 976,14 грн. 3 % річних, в решті вимог у позові відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- Спільні протокольні рішення на підставі Порядку по Постанові КМУ 11.01.2005 № 20 стосувалися встановлення спеціального порядку погашення боргу за газ за договором від 30.12.2015 № 16-199-Н, який укладено між сторонами справи, і сторони справи не могли ухилитися від писання спільних протокольних рішень і виконання постанови при умові наявності боргу відповідача перед позивачем за газ, то тим самим постанова КМУ від 11.01.2005 року № 20 фактично змінювала умови договірних відносин між сторонами, які діяли до часу підписання спільних протокольних рішень, а їх підписання фактично засвідчує згоду їх учасників на встановлення нових умов проведення розрахунків за газ за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету;

- підписання Спільних протокольних рішень свідчить, що сторони даного спору фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу № 16-199-Н та погодились, що частково оплата природного газу підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі Спільних протокольних рішень, а відтак, для нарахування пені на кошти бюджетної субвенції, якими частково погашалися борги за газ відповідача перед позивачем, та для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, визначених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб сплата коштів відповідачем за газ була здійснена поза межами порядку, встановленого всіма Спільними протокольними рішеннями - тобто із простроченням одноденного періоду зарахування коштів, що передбачалося розділом 3 всіх Спільних протокольних рішень;

- між сторонами немає спору, що за договором між сторонами купівлі-продажу природного газу № 16-199-Н від 30.12.2015 частина вартості газу в сумі 186 612 479,58 грн. була оплачена відповідачем за рахунок власних коштів, а частина в сумі 693 503 984,00 грн. була погашена за рахунок коштів субвенцій, при цьому кошти, які перераховувалися за спільними протокольними рішеннями за рахунок субвенцій, були сплачені позивачу повністю та у строки, передбачені цими протокольними рішеннями без прострочення (1 день після зарахування коштів на рахунок відповідача) і доказів про протилежне позивачем у справу не подано, а відтак, нарахування на вказані суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат не є вірним.

Щодо інфляційних втрат судом першої інстанції зазначено таке:

- позивачем до стягнення нараховані інфляційні втрати в сумі 1 061 481,74 грн. за період з 01 березня по 31 березня 2016 за зобов`язаннями з оплати газу у січні 2016 року, проте за січень 2016 відповідач сплатив за газ коштами субвенції в сумі 150 000 000,00 грн. у відповідності до спільних протокольних рішень 14.04.2016 та власними коштами в сумі 80 402 834,12 грн. (частинами включно до 17.03.2016), повністю погасивши весь борг січня 2016 року;

- у листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р вказано, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця (наприклад у травні), індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Отже, за змістом цього листа можливе нарахування індексу інфляції на фактично сплачені суми боргу, але вони повинні бути внесені до 15 числа місяця, щоб цей місяць був врахований. Одночасно таке можливо і щодо сум боргу, які фактично не сплачені, але обліковуються як боргове зобов`язання протягом певного періоду. Обидва нарахування є вірними. Однак у другому випадку сума боргу, на яку проводиться нарахування інфляційних втрат у певному місяці, повинна бути актуальна (в наявності) протягом всього місяця (тобто обліковуватися і станом на останню дату цього місяця), бо нарахування інфляційних проводиться за весь місяць, а не за певну кількість днів;

- як вбачається із розрахунків позивача, борг по газу за січень 2016 він вважає повністю погашеним відповідачем лише 14.04.2016, коли були фактично отримані кошти по субвенції на оплату газу за січень 2016 у розмірі 150 000 000,00 грн., проте власними коштами за січень 2016 відповідач розрахувався в сумі 80 402 834,12 грн. до 17.03.2016 року включно;

- через необхідність виключення із розрахунків всіх коштів по бюджетних субвенціях, що не є простроченими (150 000 000,00 грн.), та з урахуванням того, що власними коштами борг було сплачено 17.03.2016, то станом на останнє число березня 2016 року борг за січневий газ за відповідачем вже не обліковувався і тому немає підстав для нарахування інфляційних втрат за березень 2016 року.

Також суд першої інстанції зазначив про те, що між сторонами виник спір з приводу тлумачення умови п. 6.1 спірного договору про те, чи є 25 число місяця ще чинною датою для сплати коштів, чи ця дата вже є початком прострочення розрахунків, оскільки до часу укладення додаткової угоди № 4 пункт 6.1. договору між сторонами містив умову про сплату коштів до 25 числа місяця (без слова включно).

Щодо вказаних розбіжностей судом першої інстанції встановлено, що «до» та «включно» слід вважати синонімами, а відтак, прострочення сплати газу для відповідача починається з 26 числа кожного наступного місяця після місяця поставки газу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 927/490/18, в якій зроблено висновок про те, що прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь).

Щодо розрахунків позивача по 3% річних та пені суд першої інстанції, встановивши, що оплату слід вважати простроченою за кожен попередній місяць лише з 26 числа наступного місяця з урахуванням умов п. 6.1. договору між сторонами (з додатковою угодою № 4), погодився з виконаними відповідачем контррозрахунками, виключивши з сум, на які нараховуються санкції, суми коштів за газ, які відповідач сплатив позивачу за рахунок бюджетних субвенцій.

При цьому, при вирішення спору сторін по суті суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що на нього поширюються умови Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730 (набрав чинності 30.11.2016), оскільки ч. 3 ст. 7 цього Закону передбачено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, проте за умовами спірного договору відповідач придбав газ виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

Також суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення присудженої до стягнення пені на 90%, зазначивши про те, що її розмір у порівнянні з первісно заявленою до стягнення сумою пені за результатами вирішення спору і так зменшився до 1,59 %, що повністю захищає майнові інтереси відповідача та не потребує додаткових заходів.

Не погоджуючись з рішенням, 14.08.2019 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 у справі № 925/1586/17 в частині відмови та стягнути з відповідача пеню в сумі 16 725 758,39 грн., 3 % річних в сумі 1 181 466,90 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 061 481,74 грн., що загалом становить 18 968 707,03 грн.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що спірне рішення в оспорюваній частині рішення суду першої інстанції є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж самі обставини, що і під час розгляду справи по суті, а саме на те, що:

- враховуючи умови спірного договору, правомірним є нарахування пені, інфляційних втрат за 3 % річних на всі суми прострочених оплат, враховуючи суми, які були перераховані за спільними протокольними рішеннями виходячи з строку оплат, встановленого саме умовами спірного договору;

- виходячи зі змісту п. 6.1 спірного договору, 25 число місяця вже є початком прострочення розрахунків, оскільки до часу укладення додаткової угоди № 4 пункт 6.1. договору між сторонами містив умову про сплату коштів до 25 числа місяця (без слова включно).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 справа № 925/1586/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору, з огляду на що ухвалою від 04.09.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали доказів про сплату судового збору в сумі 360 000,00 грн.

17.09.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення № 7008552 від 13.09.2019 про сплату судового збору 360 000,00 грн.

За таких обставин, ухвалою колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П. від 18.09.2019:

- поновлено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 у справі № 925/1586/17;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 у справі № 925/1586/17;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 07.10.2019;

- роз`яснено учасникам процесу, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 у справі № 925/1586/17;

- призначено справу № 925/1586/17 до розгляду на 16.10.2019 о 14:40;

- сторони попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

24.09.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач, з посиланням на вірність всіх висновків суду першої інстанції, просить залишити рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 справі № 925/1586/17 без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

16.10.2019 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді - Калатай Н.Ф. (судді-доповідача) у відпустці з огляду на що, ухвалою від 04.11.2019 справу № 925/11586/17 призначено до розгляду на 27.11.2019 о 14:40.

27.11.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання до якого додано копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019 у справі № 910/9096/18.

Станом на 27.11.2019 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

30.12.2015 позивач як продавець та відповідач як покупець уклали договір купівлі-продажу природного газу № 16-199-Н (далі Договір) (а.с. 16-20 т. 1), відповідно до якого позивач зобов`язується передати у власність відповідачу у 2016 році природний газ, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за Договором, використовується відповідачем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

У п. 2.1 Договору сторони погодили, що позивач передає відповідачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 177 500,000 тис. куб.м. та визначили помісячні обсяги поставки газу.

Відповідно до п. 5.2 Договору ціни за 1000 куб.м. природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов`язками (включно) становлять:

- газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води - 5 192,60 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20% - 1038,52 грн.;

- газ, що використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): - за обсяг, спожитий до 1 200 куб.м. природного газу (включно) на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно) - 2 202,60 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ; - за обсяг, використаний понад 1 200,00 куб.м. природного газу на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно) - 5 192,60 грн. за 1000,00 куб.м., крім того ПДВ-20%.

Відповідно до п. 11.1 Договору, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 5.4 Договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу і становить 637 636 500,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 765 163 800,00 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий місяць.

Додатковими угодами № 1-6 (а.с. 21-29 т. 1) сторонами договору вносились зміни до Договору в частині періоду постачання газу, його обсягів, ціни, а також в частині строку дії Договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов Договору позивач у період з 01.01.2016 по 30.09.2016 поставив відповідачу природний газ на загальну суму 1 000 769 336,33 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належними чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016, від 31.05.2016, від 30.06.2016, від 31.07.2016, від 31.08.2016, від 30.09.2016 (а.с. 30-38 т.1), які підписані сторонами та скріплені печатками сторін. Факт поставки газу на зазначену суму відповідачем не заперечується.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що оплата планових обсягів газу здійснюється відповідачем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Додатковою угодою № 3 від 02.03.2016 в п. 6.1 Договору був доданий останній абзац, відповідно до якого сторони погодили, що з урахуванням п. 10.2. Договору укладення договору(-ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМ України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за цим договором, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком відповідача сплатити на користь позивача неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст.625 ЦК України.

Додатковою угодою № 4 від 31.03.2016 пункт 6.1 викладено в наступній редакції: «оплата планових обсягів газу здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Відповідач за поставлений спірний природний газ розрахувався повністю, проте, за твердженням позивача, з порушенням встановленого Договором строку.

З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем свого договірного зобов`язання по оплаті природного газу, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача 16 995 264,62 грн. пені, 1 200 443,04 грн. 3% річних за період з 25.02.2016 по 29.06.2016 включно та 1 061 481,74 грн. інфляційних втрат за березень 2016 року (розрахунки а.с. 10-15 т. 1).

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача задовольнив частково, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач проти задоволення позову у повному обсязі заперечив, серед іншого, зазначивши про те, що для забезпечення проведення розрахунків із позивачем, на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області, Департаментом фінансів Черкаської облдержадміністрації, позивачем та відповідачем були підписані спільні протокольні рішення № 724 від 19.02.2016, № 1003 від 18.03.2016, № 1004 від 18.03.2016, № 1005 від 18.03.2016, № 1294 від 19.04.2016, № 1507 від 18.05.2016, № 1705 від 16.06.2016 (а.с. 100-127 т. 1), якими, з метою погашення заборгованості відповідача перед позивачем за Договором сторонами цих протокольних рішень погоджено порядок сплати коштів позивачу за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам в якості розрахунків за поставлений протягом січня-вересня 2016 року природний газ, а нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне перерахування коштів за вказаними рішеннями має здійснюватись виходячи з строків її перерахування позивачу, встановлених відповідних рішеннях, а не у Договорі.

Позивач проти вказаної позиції відповідача заперечив, зазначивши про те, що:

- в період підписання Спільних протокольних рішень, сторонами справи було укладено додаткову угоду № 6 від 22.08.2016 до Договору, якою визначено, що оплата вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій може проводитися за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою КМУ від 11.01.2005 № 20. Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором;

- додатковою угодою № 3 від 02.03.2016 сторони Договору також погодили, що підписання спільних протокольних рішень на підставі постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором на всю суму заборгованості, в т.ч. на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями;

- за таких обставин нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне перерахування коштів за вказаними рішеннями має здійснюватись виходячи з строків її перерахування позивачу, встановлених у Договорі.

Суд першої інстанції визнав помилковою вказану позицію позивача, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Статтею 12 ГК України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Наведене регулювання реалізовано шляхом прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (вказана постанова була чинною у період проведення спірних розрахунків - примітка суду), який визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

За змістом вказаної постанови, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ПАТ «Укртрансгаз», Державне підприємство «Енергоринок», виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів, а учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Тобто, сторони у справі не могли ухилитися від підписання спільних протокольних рішень та не скористатися коштами субвенцій з державного бюджету при наявності у покупця газу заборгованості за нього, який планувався державою до погашення за правилами вказаного Порядку.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України 03.08.2015 № 493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (на сьогодні теж втратив чинність, але після проведення розрахунків сторонами за рахунок бюджетних субвенцій - примітка суду), яким затверджено сам механізм здійснення перерахування субвенцій та затверджено форми актів звіряння між сторонами договорів, спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, а також встановлено, що розрахунки проводяться протягом одного банківського дня.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що, якщо сторони стають учасниками розрахунків на підставі Спільних протокольних рішень, порядок розрахунку на підставі вказаних рішень сторони змінити не можуть.

Отже, з урахуванням того, що Спільні протокольні рішення на підставі Порядку по Постанові КМУ 11.01.2005 № 20 стосувалися встановлення спеціального порядку погашення боргу за газ за Договором, і сторони справи не могли ухилитися від писання спільних протокольних рішень і виконання постанови при умові наявності боргу відповідача перед позивачем за газ, то тим самим постанова КМУ від 11.01.2005 № 20 фактично змінювала умови договірних відносин між сторонами, які діяли до часу підписання спільних протокольних рішень, а підписання вказаних спільних протокольних рішень засвідчує згоду їх учасників на встановлення нових умов проведення розрахунків за газ за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного) застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

До аналогічних правових висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 31.05.2018 у справі № 924/296/18, Верховний Суд у справах № 906/790/16, № 905/1100/18.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату тієї частини поставленого газу, яка мала бути сплачена за рахунок коштів бюджетної субвенції, необхідно, щоб сплата коштів відповідачем за газ була здійснена поза межами порядку, встановленого всіма Спільними протокольними рішеннями - тобто із простроченням одноденного періоду зарахування коштів, що передбачалося розділом 3 всіх Спільних протокольних рішень.

Водночас доказів про такі порушення з боку відповідача матеріали справи не містять, а відтак, нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних на вказані суми не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони не заперечили проти того, що за Договором частина вартості газу в сумі 186 612 479,58 грн. була оплачена відповідачем за рахунок власних коштів, а частина в сумі 693 503 984,00 грн. була погашена за рахунок коштів субвенцій.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що судом першої інстанції зроблено невірним висновок про те, що за рахунок коштів субвенцій було перераховано 693 503 984,00 грн., оскільки загальна сума, щодо якої підписані спільні протокольні рішення, становить 743 503 984,00 грн.

Щодо вказаних розбіжностей колегія суддів зазначає, що:

- як слідує з позовної заяви, позивачем до стягнення заявлено інфляційні втрати, нараховані на вартість поставленого в січні 2016 року газу, а також пеню та 3 % річних нараховані на вартість поставленого в період з січня по травень 2016 року газу, в той час як протокольні рішення підписувались і щодо інших періодів (червень - вересень 2016 року);

- загальна сума, щодо якої підписані спірні прокольні рішення за період з січня по вересень 2016 року, дійсно становить 743 503 984,00 грн., з яких сума протокольних рішень за спірний період з січня по травень 2016 року становить саме 693 503 984,00 грн.

Враховуючи, що матеріалами справи встановлений факт несвоєчасно виконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого за Договором у спірній період газу (тих сум, які не охоплюються Спільними протокольними рішеннями та які відповідач мав оплатити у визначені Договором строки - примітка суду), є підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

При цьому, які вірно встановленого судом першої інстанції, між сторонами існує спір щодо дати, до якої відповідач мав виконати зобов`язання з оплати газу, а саме щодо тлумачення умови п. 6.1 Договору про те, чи є 25 число місяця ще чинною датою для сплати коштів чи ця дата вже є початком прострочення розрахунків, оскільки до часу укладення додаткової угоди № 4 пункт 6.1. договору між сторонами містив умову про сплату коштів до 25 числа місяця (без слова включно).

Щодо вказаних розбіжностей суд першої інстанції дійшов висновку, що «до» та «включно» слід вважати синонімами, а відтак, прострочення сплати газу для відповідача починається з 26 числа кожного наступного місяця після місяця поставки газу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 927/490/18, в якій зроблено висновок про те, що прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь).

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає, що з огляду на викладене вище оплату слід вважати простроченою за кожен попередній місяць з 26 числа наступного за звітним місяця.

Вірним є й висновок суду першої інстанції про неможливість застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», згідно з якою на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня) (30.11.2016 - примітка суду), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, оскільки за умовами спірного договору відповідач придбав газ виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

Щодо заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат в сумі 1 061 481,74 грн. слід зазначити таке.

З розрахунку позивача (а.с. 11 т. 1) слідує, що вказані втрати позивачем нараховано за період з 01 березня по 31 березня 2016 за зобов`язаннями з оплати газу у січні 2016 року.

При цьому позивач не врахував те, що частину з загальної вартості газу, поставленого в січні (230 402 834,12 грн.), а саме 150 000 000,00 грн. погашено в порядку, встановленому спільними протокольними рішення, а відтак, як встановлено вище, підстави для нарахування інфляційних втрат на вказані суми відсутні.

Щодо решти плати за газ, поставлений в січні 2016 року, а саме 80 402 834,12 грн., - вказана сума була сплачена відповідачем частинами за рахунок власних коштів відповідача включно до 17.03.2016.

Позивач в розрахунку інфляційних втрат виходить з того, що станом на останній день місяця (31.03.2016 - примітка суду) у відповідача існувала заборгованість перед ним за газ в сумі 106 148 174,16 грн. і саме виходячи з вказаної суми розраховує інфляційні втрати за березень 2016 року.

Однак, з огляду на те, що за рахунок власних коштів відповідач сплатив борг до 17.03.2016 включно, вказана сума фактично є сумою, яка мала бути сплачена в порядку, погодженому Спільними протокольними рішеннями (150 000 000,00 грн.), та в оплаті якої, як було встановлено судом, прострочень допущено не було.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення інфляційних втрат в сумі 1 061 481,74 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 16 995 264,62 грн. та 3 % річних в сумі 1 200 443,04 грн. за період з 25.02.2016 по 29.06.2016 включно колегія суддів зазначає таке.

Як встановлено вище, оплату слід вважати простроченою за кожен попередній місяць лише з 26 числа наступного місяця з урахуванням умов п. 6.1. договору між сторонами (з додатковою угодою № 4), а також виключити з сум прострочень суми оплат, які перераховувались за спільними протокольними рішеннями.

Колегія суддів вважає, що доданий відповідачем до письмових пояснень (а.с. 46-48 т. 4) контррозрахунок пені та 3 % річних є арифметично вірним, а відтак, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги про стягнення пені та 3 % річних за розрахунком відповідача в сумі 269 506,23 грн. та 18 976,14 грн. відповідно. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 %, яке заявлено відповідачем у письмових поясненнях (а.с. 6-13), слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, враховуючи, що частковим задоволення позовних вимог про стягнення пені у цій справі її розмір у порівняні з первісно заявленим позивачем до стягнення зменшився до 1,59 % та фактично є меншим за той, до якого відповідач просить зменшити, що повністю захищає майнові інтереси відповідача та не потребує додаткових заходів, правові підстави для задоволенні клопотання відповідач та зменшення розміру пені відсутні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 у справі № 925/1586/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 у справі № 925/1586/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 у справі № 925/1586/17 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 у справі № 925/1586/17.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1586/17.

Повний текст постанови складено: 28.11.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк