ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року Справа № 923/769/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до: Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Теплотехніка", м. Херсон,

про стягнення 169693,29 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

У відповідності до ч.3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Суть спору: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Теплотехніка" заборгованості у розмірі 169693,29 грн., з якої: 85375,01 грн. - пеня, 26644,47 грн. - 3% річних та 57673,81 грн. - сума інфляційних втрат.

Позовні вимог обґрунтовано не виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 1066/1718-ТЕ-33 від 07.09.2017 постачання природного газу.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 16 вересня 2019 року справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи № 923/769/19 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено перше засідання по справі на 10 жовтня 2019 року об 15:10 год.

Цією ж ухвалою суд запропонував учасникам провадження у встановлені строки надіслати (надати) до суду: відповідачу - відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів та позивачу відповідь на відзив.

Ухвала суду про відкриття провадження направлена сторонам рекомендованою поштою з повідомленням, у відповідності до вимог частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

У зв`язку з необхідністю забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, а також розглянувши клопотання сторін про відкладення розгляду справи, суд, ухвалою від 10 жовтня 2019 року продовжив строк розгляду справи № 923/769/19 на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відклав розгляд справи на 11 листопада 2019 року на 12:00 год.

За приписами ч.3.ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, ухвала суду від 10 жовтня 219 року направлена на адресу учасників провадження рекомендованою поштою з повідомленням про вручення.

09 жовтня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачем позовні вимоги не визнаються, наводяться доводи в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідач зазначає, що відповідно до положень Розділу 8 Відповідальність сторін за Договором №1066/1718-ТЕ-33 від 07.09.2017, укладеного між позивачем та відповідачем, домовленість сторін про застосування 3% річних у договорі відсутня, а тому вважає, що позивачем неправомірно здійснено їх нарахування та заявлено до стягнення.

Крім того відповідач не погоджується із розрахунками пені наведеними позивачем за даним позовом.

За твердженням ДП "Теплотехсервіс" ТОВ"Група компаній "Теплотехніка" підприємство повністю розрахувалось за поставлений згідно Договору №1066/1718-ТЕ-33 від 07.09.2017 купівлі-продажу природного газу, прострочення платежів мало місце всього на декілька днів від 1 до 10 днів, що на думку відповідача свідчить про те, що господарське правопорушення формально допущене відповідачем є незначним, та таким що не завдало позивачеві будь-яких збитків.

Також відповідач звертає увагу, що предметом вказаного договору є постачання газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організаціями м. Херсон, а також те, що ДП «Теплотехсервіс» ТОВ «Група компаній «Теплотехніка» є соціально орієнтованим підприємством м. Херсона, які забезпечують централізоване теплопостачання населення, підприємств і установ бюджетної сфери в місті Херсоні. Прострочка з оплати газу за договором виникла через значну заборгованість населення та постійні затримки бюджетних організацій з оплати послуг постачання теплової енергії, несвоєчасне відшкодування держави різниці в тарифах за надані відповідачем послуги з теплопостачання, а також, несвоєчасне надходження компенсації за поставлену відповідачем теплову енергію громадянам, яким надаються пільги та субсидії і яка, у разі її надходження, негайно перераховувалась на рахунок позивача в якості оплати за отриманий газ за спірним договором, застосування до відповідача штрафних санкцій у стовідсотковому розмірі може призвести до ще більшого погіршення фінансового становища відповідача. Відповідач просить суд зменшити розмір неустойки - пені, яку позивач заявляє до стягнення, до мінімально можливого розміру - 1грн.

Зазначений відзив долучено до матеріалів справи.

21 жовтня 2019 року до суду від позивача у справі надійшли заперечення на відзив відповідача, відповідно до яких позивач спростовує твердження відповідача та наводить доводи щодо обґрунтування заявлених позовних вимог.

Позивач зазначає, що на виконання умов укладеного сторонами Договору постачання природного газу №1066/1718-ТЕ-33 від 07.09.2017, з додатковими угодами, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2661112,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за жовтень, листопад, грудень 2017 року та січень, лютий, березень 2018 року.

Оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми;

За розрахунком позивача, розмір пені заявленої до стягнення становить - 85375,01 грн., сума боргу з урахуванням 3% річних у сумі 26644,47грн. та інфляційні втрати 57673,81 грн.

У своїх твердженнях позивач посилається на приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, оскільки сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, стягненню підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. За приписами частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також на думку позивача, сума пені за несвоєчасну оплату поставленого газу на умовах договору № №1066/1718-ТЕ-33 від 07.09.2017, в розмірі 85375,01 грн. не є "значно" чи "надмірно" великою, виходячи із загальної суми заборгованості по договору (169693,29 грн.) та часу прострочення належних до сплати сум кредиторові;

Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на умови договору № №1066/1718-ТЕ-33 від 07.09.2017, приписи ст.ст. 20,173-175,193,216-218,230, 231,264-265 ГК України та ст. ст. 11-16,258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України.

08 листопада 2019 року до суду від відповідача у справі надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач наполягає на своїх твердженнях, викладених у відзиві на позовну заяву, вважає позовні вимоги заявлені позивачем безпідставними та необґрунтованими.

08 листопада 2019 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, зазначене клопотання відповідачем обґрунтовано необхідністю додаткового часу для отримання та ознайомлення позивачем з запереченнями ДП "Теплотехсервіс" ТОВ"Група компаній "Теплотехніка" на відповідь на відзив.

Позивач та відповідач явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи суд зазначає наступне.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Судом також враховано, що провадження у справі відкрито ухвалою суду від 16 вересня 2019 року.

Ухвалою від 16 вересня 2019 року суддею прийнято справу № 923/769/19 до провадження. Справу визначено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, клопотання відповідача обґрунтоване необхідністю надання позивачу додаткового часу для ознайомлення з запереченнями відповідача на відповідь на відзив.

Враховуючі, що самим позивачем не заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи для надання позивачу додаткового часу для ознайомлення з запереченнями відповідача на відповідь на відзив, а також зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, а тому за висновком суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами без участі представників сторін.

У судовому засіданні ухвалено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 07 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач) і Дочірнім підприємством «Теплотехсервіс» товариства з обмеженою відповідальністю «Теплотехніка» (надалі - відповідач) був укладений договір №1066/1718-ТЕ-33 постачання природного газу, з додатковими угодами (надалі - Договір).

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ, на загальну суму 2661112,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за жовтень, листопад, грудень 2017 року та січень, лютий, березень 2018 року.

Відповідно до умов пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, прострочивши виконання грошового зобов`язання, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 Договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Розрахунок пені, що підлягає стягненню з відповідача здійснено позивачем у відповідності до вимог ст. 232 ГК України та з наступного дня від дня прострочення основного грошового зобов`язання (аркуші справи 24 30).

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 85375,01 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, то стягненню підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

З урахуванням зазначених обставин, судом не приймаються до уваги аргументи відповідача щодо безпідставності нарахування позивачем суми з урахуванням 3% річних у зв`язку з відсутністю відповідної умови Договору.

Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 26644,47 грн., згідно детального розрахунку позивача (аркуші справи 24 30).

Стаття 233 ГК України передбачає зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, судом. Зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд має враховувати: ступінь виконання зобов`язання боржником. Суд повинен узяти до уваги даний факт, незважаючи навіть на те, що часткове виконання є неналежним. Зменшення розміру штрафних санкцій має бути мінімальним, якщо боржник не починав виконання своєї частини зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні. У разі вирішення питання стосовно зменшення розміру штрафних санкцій повинен бути врахований майновий стан боржника і кредитора; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зважаючи на незначний розмір нарахованої позивачем пені підстави для зменшення розміру пені до 1,00грн. відсутні.

Аргументи, наведені позивачем, щодо наявності підстав для задоволення позову приймаються судом, оскільки відповідають фактичним обставинам справи, умовам укладеного сторонами Договору та вимогам законодавства.

Натомість, аргументи, наведені відповідачем щодо відсутності підстав для задоволення позову не приймаються судом, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, умовам укладеного сторонами Договору та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІУ, зі змінами та доповненнями (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України: "неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу У країни від 16.01.2003 року №436- IV, зі змінами та доповненнями (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 24-30), та встановлено, що вони є вірним.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення суми пені у розмірі 85375,01 грн., суми 3% річних у розмірі 26644,47 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 57673,81 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, то оцінюючи наведені аргументи як заперечення на позов, суд зазначає, що за змістом статті 599 ЦК України «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином», а тому зупинення виконавчого провадження не зупиняє самого зобов`язання, виконання якого є обов`язком відповідача до моменту його припинення.

При цьому включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості на підставі Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не вказує на припинення, або зупинення його грошового зобов`язання за договором комісії.

За таких обставин, доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Теплотехніка" (73008, м. Херсон, провулок Смоленський, 2-А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму пені у розмірі 85375,01 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 57673,81 грн., суму 3% річних у розмірі 26644,47 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2545,40 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.11.2019р.

Суддя С.В. Нікітенко