ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2019 року м. Дніпро Справа № 912/962/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чередка А.Є., (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича

на рішення Господарського суду Кіровоградської області (суддя Глушков М.С.) від 17.05.2019, повний текст якого складено 17.05.2019, у справі № 912/962/19

за позовом Малого приватного підприємства "Фіалка", Донецька область, Покровський район, с. Успенівка

до Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича, м. Кропивницький

про стягнення 90 400,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство "Фіалка" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича неправомірно набутих грошових коштів у розмірі 90 400,00 грн.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 17.05.2019 у справі №912/962/19 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича на користь Малого приватного підприємства "Фіалка" 90 400,00 грн. безпідставно отриманих коштів та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 921,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що Малим приватним підприємством "Фіалка" на рахунок Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича було перераховано грошові кошти на загальну суму 90 400,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 698 від 19.12.2018 та № 747 від 11.02.2019, однак відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження виконання робіт (надання послуг) на суму перерахованих позивачем коштів.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів укладання між сторонами договору підряду по виконанню ремонтних робіт та доказів виконання відповідачем робіт, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язаний повернути перераховані позивачем грошові кошти у розмірі 90 400,00 грн. на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, які були отримані без достатньої правової підстави, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також місцевим господарським судом зазначено про вжиття всіх належних дій для повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та про витребування від останнього відзиву на позов. Відповідна ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.04.2019 надсилалась на адресу місцезнаходження відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_1.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Панченко Андрій Михайлович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.05.2019 у справі №912/962/19 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом розглянуто справу без належного повідомлення відповідача про розгляд вказаної справи, оскільки повернення поштової кореспонденції із відміткою: "за закінченням терміну зберігання" не є належним способом повідомлення відповідача про розгляд справи, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/2871/16-ц від 20.06.2018.

Апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на відсутність з`ясування місцевим господарським судом питання вжиття заходів досудового врегулювання спору.

Апелянт також не погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позову, посилаючись на те, що ним виконані роботи, на оплату яких перераховані кошти позивачем. Так, відремонтовані прилади направлені на адресу позивача разом із актами здачі-прийняття робот. Після проведення ремонту на вимогу бухгалтера позивача складені податкові накладні, які зареєстровані в установленому порядку.

Оскільки претензій до виконаних робіт не надходило, позивач вважає, що роботи прийняті, тому відсутні підстави для повернення коштів, сплачених на оплату виконаних робіт.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Чередка А.Є., суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О., відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.05.2019 у справі № 912/962/19, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

22.10.2019 від Малого приватного підприємства "Фіалка" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує, вважає її безпідставною, не підтвердженою належними доказами та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом, Мале приватне підприємство "Фіалка" зазначає, що у період з грудня 2018 року по лютий 2019 року з Фізичною особою-підприємцем Панченком Андрієм Михайловичем проводились телефонні перемовини щодо укладення договору підряду по виконанню ремонтних робіт розподільника та насоса аксіально-поршневого.

Під час перемовин відповідачем засобами електронної зв`язку надсилались позивачу зразки рахунків-фактур по оплаті робіт, а саме: № СФ-0000091 від 13.12.2018, № СФ-0000092 від 13.12.2018, № СФ-0000094 від 14.12.2018, № СФ-0000001 від 17.01.2019.

Проте, під час обговорення істотних умов майбутнього договору підряду, сторони не дійшли згоди щодо строків виконання робіт, вимог до якості виконуваних робіт та строку дії зобов`язань, у зв`язку з чим договір підряду між останніми не укладався.

Згідно платіжних доручень № 698 від 19.12.2018 та № 747 від 11.02.2019 вказані вище зразки рахунків-фактури були помилково оплачені Малим приватним підприємством "Фіалка", так як між сторонами не було укладено відповідного договору підряду.

Мале приватне підприємство "Фіалка" вважає, що з врахуванням відсутності укладеного між сторонами договору підряду, грошові кошти у сумі 90 400,00 грн. підлягають поверненню як безпідставно отримані відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Предметом спору є стягнення коштів у розмірі 90 400,00 грн., перерахованих згідно платіжних доручень № 698 від 19.12.2018 та № 747 від 11.02.2019 як безпідставно отриманих відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2018 у справі № 910/11210/16 зробив правовий висновок з питання застосування статті 1212 Цивільного кодексу України про те, що конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчать про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв`язку тим, що виконання зобов`язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 по справі № 910/9055/17.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 202, статтею 205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких договорів у формі єдиного письмового документу сторонами не складалося, відсутні й окремі листи-домовленості щодо наявності зобов`язань, які б носили цивільно-правовий характер.

В даному випадку, як слідує із пояснень позивача у справі, перерахування коштів ним відбувалось помилково, на підставі зразків рахунків-фактур в рахунок виконання договору підряду, який не було укладено сторонами.

Надані до матеріалів справи копії рахунків-фактур по оплаті робіт № СФ-0000091 від 13.12.2018, № СФ-0000092 від 13.12.2018, № СФ-0000094 від 14.12.2018, № СФ-0000001 від 17.01.2019 не містять ані підпису, ані печатки відповідача.

Крім того, копії рахунків-фактур № СФ-0000091 від 13.12.2018, № СФ-0000092 від 13.12.2018 мають застереження "рахунок дійсний до сплати до 13.12.18", № СФ-0000094 від 14.12.2018 має застереження "рахунок дійсний до сплати до 14.12.18", № СФ-0000001 від 17.01.2019 має застереження "рахунок дійсний до сплати до 17.01.19."

Малим приватним підприємством "Фіалка" перераховано Фізичній особі-підприємцю Панченку Андрію Михайловичу 19.12.2018 згідно рахунків-фактур № СФ-0000091 від 13.12.2018, № СФ-0000092 від 13.12.2018, № СФ-0000094 від 14.12.2018 суму 40 800,00 грн. та 11.02.2019 згідно рахунку-фактури № СФ-0000001 від 17.01.2019 суму 49 600,00 грн., всього суму 90 400,00 грн.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів укладання між сторонами договору підряду по виконанню ремонтних робіт та доказів виконання відповідачем робіт, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обов`язок Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича повернути перераховані позивачем грошові кошти у розмірі 90400,00 грн. на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, які були отримані без достатньої правової підстави.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що ним виконані роботи, на оплату яких перераховані кошти позивачем, відремонтовані прилади направлені на адресу позивача разом із актами здачі-прийняття робот. Після проведення ремонту на вимогу бухгалтера позивача складені податкові накладні, які зареєстровані в установленому порядку.

Оскільки претензій до виконаних робіт не надходило, позивач вважає, що роботи прийняті, тому відсутні підстави для повернення коштів, сплачених на оплату виконаних робіт.

На підтвердження свої доводів Фізичною особою-підприємцем Панченком Андрієм Михайловичем надані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000075 від 19.12.2018 на суду 3 600,00 грн., №ОУ-000076 від 19.12.2018 на сум 4 400,00 грн., №ОУ-0000077 від 19.12.2018 на суму 32 800,00 грн., які підписані лише зі сторони Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на розгляд справи без його участі (направлена судом поштова кореспонденція повернулась із відміткою "за закінченням терміну зберігання"), тому апеляційний господарський суд вважає за можливе прийняти до розгляду додаткові докази, подані із апеляційною скаргою відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані Фізичною особою-підприємцем Панченком Андрієм Михайловичем акти здачі-приймання робіт (надання послуг) апеляційний господарський суд не погоджується із апелянтом щодо підтвердження факту виконання робіт за оплаченими позивачем рахунками, оскільки надані акти не підписані обома сторонами в установленому порядку, суми в актах не відповідають наданим позивачем рахункам, стягнення оплати, за якими є предметом спору.

Надані апелянтом витяги із електронної переписки також не спростовують встановлених місцевим господарським судом обставин відсутності досягнення між сторонами згоди щодо укладення договору та його фактичного виконання сторонами.

Реєстрація податкових накладних також не підтверджує укладення між сторонами договору та його виконання, оскільки відомості у податкових накладних відповідають рахункам-фактурам, які помилково оплачені Малим приватним підприємством "Фіалка".

Відповідно до статті 201.7 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Таким чином, факт надходження коштів від Малого приватного підприємства "Фіалка" були підставою для складання та реєстрації податкових накладних.

Апелянт також зазначає, що справу розглянуто без належного відповідача про розгляд вказаної справи, оскільки повернення поштової кореспонденції із відміткою: "за закінченням терміну зберігання" не є належним способом повідомлення відповідача про розгляд справи, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/2871/16-ц від 20.06.2018.

Між тим апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії (частини 1-4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог частини 1 та частини 4 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як встановлено матеріалами справи, позов у даній справі подано за місцезнаходженням відповідача, адресою якого є: АДРЕСА_1 , що відповідає адресі, за якою Фізичну особу-підприємця Панченко Андія Михайловича зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.49-50). В матеріалах справи містяться належні докази на підтвердження направлення позову з додатками на зазначену адресу відповідача.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статі 120 цього Кодексу.

Судом були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та про витребування від останнього відзиву на позов. Відповідна ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.04.2019 надсилалась на адресу місцезнаходження відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_1.

Як встановлено апеляційним господарським судом, місцевим господарським судом направлялася на адресу відповідача ухвала про відкриття провадження у справі від 11.04.2019 на юридичну адресу Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича, яка повернута органом поштового зв`язку у зв`язку із закінчення терміну зберігання.

Апеляційний господарський суд відзначає, що під час перебування справи у провадженні суду, останній повинен забезпечувати дотримання балансу між процесуальними правами сторін щодо права бути обізнаним про судову справу та своєчасним розглядом справи, та вживати всіх можливих заходів для розгляду справи з дотриманням розумних строків.

Таким чином, апеляційний господарський суд звертає увагу, що суд першої інстанції забезпечив завчасне надіслання відповідачу копії ухвали від 11.04.2019 за адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Інші засоби зв`язку для інформування відповідача відсутні у справі. Апеляційний господарський суд також відзначає про відсутність в матеріалах справи доказів не знаходження Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича за вказаною у даному Реєстрі адресою станом на час розгляду справи у суді першої інстанції.

За таких обставин відхиляються доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та здійснення неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Оскільки розгляд справи №912/962/19 відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), місцевим господарським судом забезпечене завчасне надіслання відповідачу копії ухвали від 11.04.2019 за адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в апеляційного господарського суду відсутні підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відповідно до пункту 3 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання апелянта на позицію Верховного Суду, викладену у поставі від 20.06.2018 у справі №127/2871/16-ц, оскільки у цій постанові надавалась оцінки врученню судових повісток (статті 74, 76 Цивільного процесуального кодексу України (Судові повістки, Порядок вручення судових повісток), в той час як справа №912/962/19 розглядається за правилами Господарсько процесуального кодексу України з дотримання приписів статей 120, 121 (Повідомлення і виклики, що здійснюються судом, Зміст ухвали про повідомлення чи виклик).

Апеляційним господарським судом відхиляються також і доводи апелянта щодо не з`ясування місцевим господарським судом питання вжиття заходів досудового врегулювання спору, оскільки вказані обставини не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панченка Андрія Михайловича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.05.2019 у справі № 912/962/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 17.05.2019 у справі № 912/962/19 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Панченка Андрія Михайловичу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.О. Вечірко