ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 910/14328/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Генеральної прокуратури України - Солодкої Л. П.,

Київської міської ради - Подоляка Р. Ю.,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» - Онищенко Т. О.,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон Комерц Груп» - не з`явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум Інвест» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 (у складі колегії суддів: Сулім В. В. (головуючий), Разіна Т. І., Чорногуз М. Г.) з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 про виправлення описки

у справі № 910/14328/17

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В», Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон Комерц Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум Інвест»

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №3 (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач, Рада) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» (далі - ТОВ «Преско-В»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон Комерц Груп» (далі - ТОВ «Авалон Комерц Груп») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум Інвест» (далі - ТОВ «Аурум Інвест») про:

визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 910, 30 м2 по вул. Мілютенка, 7-Б у Деснянському районі м. Києва (далі - нежитлова будівля), укладеного між ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Авалон Комерц Груп», посвідченого 29.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 8374 (далі - договір купівлі-продажу від 29.12.2011);

визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення (літ. А) площею 910, 30 м2 по вул. Мілютенка , 7-Б у Деснянському районі м. Києва, укладеного між ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест», посвідченого 25.07.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською I. A. та зареєстрованого в реєстрі за № 821 (далі - договір купівлі-продажу від 25.07.2015);

зобов`язання ТОВ «Аурум Інвест» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 767 м2 по вул. Мілютенка, 7-Б у Деснянському районі м. Києва (код ділянки 62:033:0062) (далі - спірна земельна ділянка), привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначив, що договір купівлі-продажу від 29.12.2011 та договір купівлі-продажу від 25.07.2015 підлягають визнанню недійсними відповідно до чч. 1, 2 ст. 203, ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з огляду на те, що ТОВ «Преско-В» оформило право власності на нежитлову будівлю за відсутності правових підстав на підставі підробленого рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та підробленої ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08, а тому цей об`єкт нерухомості було незаконно відчужено за договором купівлі-продажу від 29.12.2011 та договором купівлі-продажу від 25.07.2015. Зазначена нежитлова будівля є самочинно збудованою (без дозвільних документів на право виконання будівельних робіт, без належно затвердженого проєкту будівництва та на земельній ділянці, що не була відведена ТОВ «Преско-В» для будівництва).

Крім того, оскільки Рада не приймала рішення про надання спірної земельної ділянки в користування ТОВ «Преско-В» чи іншим юридичним особам, спірна земельна ділянка вважається самовільно зайнятою, нею незаконно користується ТОВ «Аурум Інвест», тому відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) спірна земельна ділянка підлягає поверненню власнику - Раді з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд, розташованих на ній.

Вказуючи на правомірність звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі Ради, прокурор зазначив, що Радою не вживались заходи цивільно-правового реагування щодо повернення спірної земельної ділянки територіальній громаді м. Києва; розміщення на спірній земельній ділянці самочинно збудованої нежитлової будівлі порушує інтереси держави в особі Ради, яка незаконно позбавлена можливості щодо реалізації свого права на розпорядження спірною земельною ділянкою.

Також прокурор зазначив про поважність причин пропуску строку позовної давності з огляду на те, що про порушення ТОВ «Преско-В» вимог земельного та цивільного законодавства прокурор дізнався після отримання листа Голови Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.03.2015 № 411/15-Вих. під час досудового розслідування кримінального провадження від 28.04.2015 № 00000066, порушеного за фактом використання завідомо підробленого документа (ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2018, залишено без розгляду позовну вимогу прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.12.2011 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (в редакції чинній до 15.12.2017), оскільки у провадженні Господарського суду міста Києва є справа № 910/18133/15 (яка існувала на момент порушення провадження у справі № 910/14328/17, яка розглядається) з господарського спору між тими сторонами, про той же предмет (визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011) і з тих же підстав (майно є самочинно збудованим і право власності на нього зареєстровано за підробленим рішенням суду). Постановою Верховного Суду від 15.02.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 відмовлено у задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.07.2015 та зобов`язання ТОВ «Аурум Інвест» повернути Раді спірну земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що прокурором не доведено належними доказами факт підроблення рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08, на підставі яких ТОВ «Преско-В» набуло права власності на нежитлову будівлю; з моменту проведення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю за ТОВ «Преско-В», вказаний об`єкт нерухомості став повноцінним об`єктом цивільного обороту і не вважається самочинним будівництвом; прокурором не доведено, що ТОВ «Аурум Інвест» неправомірно заволоділо нежитловою будівлею, придбало її не у власника та є його незаконним володільцем, що свідчить про відсутність суспільного інтересу у позбавлені ТОВ «Аурум Інвест» права власності на придбане ним нерухоме майно за договором купівлі-продажу від 25.07.2015 та відповідно звільнення спірної земельної ділянки.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що за умови відмови у задоволенні позову з підстав відсутності порушеного права держави в особі Ради питання щодо застосування строків позовної давності та наслідків її спливу судом не вирішується.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 (з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 про виправлення описки) рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2018 скасовано.

Позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Ради задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25.07.2015.

Зобов`язано ТОВ «Аурум Інвест» повернути Раді спірну земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

Стягнуто з ТОВ «Преско-В», ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест» по 1 600, 00 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи постанову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність ТОВ «Преско-В» законності набуття ним права власності на нежитлову будівлю (оскільки за даними Єдиного державного реєстру судових рішень не обліковуються судові рішення в цивільній справі № 2-366/08 за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно, такі судові рішення Гребінківським районним судом Полтавської області не виносились, а ТОВ «Преско-В» не надано доказів існування рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08, на підставі яких воно оформило право власності на нежитлову будівлю) та речового права на спірну земельну ділянку.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував, що нежитлова будівля є самочинно збудованою, оскільки в матеріалах справи відсутні дозвільні документи на право виконання будівельних робіт, належно затверджений проєкт будівництва та рішення щодо відведення спірної земельної ділянки ТОВ «Преско-В» для будівництва; вказав на недійсність договору купівлі-продажу від 25.07.2015, оскільки він суперечить положенням чинного законодавства (продавцем нежитлової будівлі виступила особа без наявності права власності на нього) та порушує права та інтереси держави в особі Ради (спрямований на незаконне заволодіння спірною земельною ділянкою), а спірна земельна ділянка є самовільно зайнятою, а відтак задовольнив позовні вимоги.

Окрім того, апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Преско-В» про застосування строків позовної давності, зазначивши, що позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду, оскільки про порушення ТОВ «Преско-В» вимог земельного та цивільного законодавства позивачу стало відомо під час досудового розслідування кримінального провадження від 28.04.2015 № 00000066, порушеного за фактом використання завідомо підробленого документа (ч.4 ст.358 КК України).

Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 (з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 про виправлення описки), у березні 2019 року ТОВ «Преско-В» звернулося до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 - залишити без змін.

Мотивуючи касаційну скаргу ТОВ «Преско-В» зазначило, що суд апеляційної інстанції зробив необґрунтовані висновки про підроблення рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08, на підставі якого ТОВ «Преско-В» набуло права власності не нежитлову будівлю; про те, що договір купівлі-продажу від 25.07.2015 є недійсним; про те, що нежитлова будівля є самочинно збудованою, оскільки ТОВ «Преско-В» набуло на неї право власності на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08; про відсутність підстав для задоволення заяви про застосування строків позовної давності; вказав на порушення судом апеляційної інстанції ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Окрім того, скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції не перевірено підстав звернення прокурором з даним позовом в інтересах держави в особі Ради та не надано оцінки обставинам щодо відсутності у позовній заяві прокурора доказів порушень інтересів держави.

Ухвалою Верховного Суду від 21.06.2019 відкрито касаційне провадження у справі, клопотання ТОВ «Преско-В» про зупинення виконання постанови суду апеляційної інстанції від 20.02.2019 задоволено частково, зупинено виконання постанови суду апеляційної інстанції від 20.02.2019 у частині зобов`язання ТОВ «Аурум Інвест» повернути Раді спірну земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель та споруд, зупинено провадження у справі №910/14328/17 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 587/430/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 16.10.2019 поновлено провадження у справі №914/942/18 та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.11.2019.

У судове засідання 06.11.2019 ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест» своїх представників у судове засідання не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи в суд касаційної інстанції не визнавалася обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не їх обов`язком, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, представників позивача та ТОВ «Преско-В», дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.07.2011 державним реєстратором Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Преско-В» права власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення площею 910, 30 м2 по вул. Мілютенка, 7-Б у Деснянському районі м. Києва, на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08 за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно.

29.12.2011 між ТОВ «Преско-В» (продавець) та ТОВ «Авалон Комерц Груп» укладено договір № 8374 купівлі-продажу нежитлової будівлі, відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність належну продавцю на праві власності нежитлову будівлю, яка розташована на спірній земельній ділянці. Нежитлова будівля належить продавцю на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08.

25.07.2015 між ТОВ «Авалон Комерц Груп» (продавець) та ТОВ «Аурум Інвест» (покупець) укладено договір № 821 купівлі-продажу нерухомого майна, за змістом якого продавець продав, а покупець купив нежитлову будівлю, яка розташована на спірній земельній ділянці. Нежитлова будівля належить продавцеві на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.12.2011 № 8374 та відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності продавця на вказане вище нерухоме майно зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Заіко І. В. 14.03.2013, номер запису про право власності 400337, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно і реєстрацію права власності, виданим 20.03.2013, індексний номер витягу 1434194.

Відповідно до листа Голови Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.03.2015 №411/15-Вих. справа № 2-366/08 розглядалась Гребінківським районним судом Полтавської області за позовом ОСОБА_2 до Рудківської сільської ради та ОСОБА_3 , за участю третьої особи - нотаріуса Державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, земельну ділянку та грошові вклади (рішення від 09.09.2008), а не за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень судове рішення в цивільній справі № 2-366/08 за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно не обліковуються.

Враховуючи викладене вище, Київською місцевою прокуратурою № 3 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження від 28.04.2015 № 0000066 за ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документу.

З огляду на вказані обставини Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №3 звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Ради із зазначеним позовом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції від 25.10.2018, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову прокурора в інтересах держави в особі Ради, виходячи з того, що матеріалами справи підтверджується факт відсутності рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08, на підставі яких ТОВ «Преско-В» набуло права власності на нежитлову будівлю, а також факт самочинного будівництва нежитлової будівлі та факт самовільного зайняття спірної земельної ділянки ТОВ «Аурум Інвест».

Касаційний господарський суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави в особі Ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання повернути Раді спірну земельну ділянку з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

У ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю за ТОВ «Преско-В») наведено визначення поняттю «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким, державна реєстрація це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, як вірно визначив суд апеляційної інстанції, державна реєстрація це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і не можна ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 9 та п. 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до повноважень Ради у галузі земельних відносин на її території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи, яка розглядається, відсутні належні та допустимі докази прийняття Радою рішення про передачу ТОВ «Преско-В» або іншим особам, які у подальшому ставали власниками нежитлової будівлі, у користування спірної земельної ділянки та державної реєстрації речового права на неї.

Апеляційним господарським судом встановлено і те, що відповідно до листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києва від 20.05.2015 документи, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт у Деснянському районі м. Києві за адресою вул. Мілютенка, 7-Б не видавались та не реєструвались, в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти не приймались.

Відповідно до інформації, наданої Департаментом містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації в листі від 15.05.2015, за адресою м. Київ, вул. Мілютенка, 7-Б проєктна документація на проведення будівельних робіт не погоджувалась та до містобудівного кадастру не вносилась.

Нормами ст. 375 ЦК України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

За змістом ст. 376 ЦК Кодексу житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1). Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3).

Таким чином, оскільки нежитлова будівля збудована на спірній земельній ділянці, що не була належним чином відведена ТОВ «Преско-В» для цієї мети, а також без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проєкту, без введення спірного об`єкту нерухомості в експлуатацію, висновок суду апеляційної інстанції про те, що з урахуванням положень ч.2 ст. 376 ЦК України право власності у ТОВ «Преско-В» або інших осіб на нежитлову будівлю не виникло, у зв`язку з чим і не могло бути реалізовано в частині розпорядження майном, зокрема, відчужування третім особам, визнається Касаційним господарським судом правомірним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У чч. 2, 3 ст. 215 ЦК України вказано, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України).

Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Серед способів захисту прав на земельні ділянки приписи ст. 152 ЗК України визначають і такий, як визнання угоди недійсною.

За відсутності у ТОВ «Преско-В» права власності на нежитлову будівлю ні воно, ні інші особи, яким це право власності було передано, не могли розпоряджатися цим правом власності. Тому обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог прокурора, заявлених в інтересах держави в особі Ради (права якої порушені) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.07.2015.

Згідно із ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За змістом ст. 377 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації таких прав.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, речове право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду набуває право на земельну ділянку на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Згідно зі ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

У ст. 212 ЗК України зазначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З огляду встановлені у цій справі обставини, висновок суду апеляційної інстанції про те, що спірна земельна ділянка відповідно до приписів ст. 212 ЗК України підлягає поверненню власнику з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд відповідає обставинам спору та законодавству, що регулює дані правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16.

Доводи касаційної скарги про те, що матеріалами справи не підтверджується факт відсутності чи підроблення рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08, не приймаються Касаційним господарським судом до уваги, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції на підставі даних з Єдиного державного реєстру судових рішень та інформації у листі Голови Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.03.2015 №411/15-Вих. встановлено факт відсутності рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08 за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на майно. А наявні в матеріалах справи фотокопії з копії рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08 без наявності їх оригіналів або засвідчених копій не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що спірну нежитлову будівлю не можна вважати об`єктом самочинного будівництва, оскільки державна реєстрація права власності на неї за ТОВ «Преско-В» була здійснена із дотриманням вимог законодавства, не приймаються судом касаційної інстанції з огляду на те, що державна реєстрація це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і не можна ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Окрім того, відсутність в матеріалах справи доказів належного оформлення за ТОВ «Преско-В» речового права на спірну земельну ділянку, доказів отримання ним відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту підтверджує висновок суду апеляційної інстанції про те, що нежитлова будівля є самочинним будівництвом та спростовує аргументи скаржника про те, що ця будівля не є самочинно збудована.

Доводи ТОВ «Преско-В», викладені у касаційній скарзі про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за заявленими позовними вимогами не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що про порушення своїх прав позивач міг дізнатися лише після отримання листа Голови Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.03.2015 № 411/15-Вих.

Доводи касаційної скарги про відсутність підстав звернення прокурором до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Ради з огляду на недоведеність прокурором порушень інтересів держави спростовуються висновком суду апеляційної інстанції, викладеним в оскаржуваній постанові про те, що використання відповідачами спірної земельної ділянки без прийняття Радою відповідного рішення та без отримання правовстановлюючих документів на неї посягає на суспільні, економічні та соціальні інтереси держави, спрямовано на використання всупереч вимогам чинного законодавства земель комунальної власності та порушує права та охоронювані інтереси держави в особі Ради як органу уповноваженого розпоряджатися землями територіальної громади м. Києва, а укладений між ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест» договір купівлі-продажу від 25.07.2015 спрямований на незаконне заволодіння спірною земельною ділянкою комунальної власності, що також порушує права та охоронювані інтереси держави в особі Ради.

Висновки суду апеляційної інстанції про підставність звернення прокурора до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Ради у цій справі не суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження №14-104цс19) та від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс-19).

Доводи скаржника у касаційній скарзі про невитребування судами у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С. П. належним чином засвідчених копій рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали того ж суду від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-366/08, на підставі яких ТОВ «Перско-В» оформило право власності на нежитлову будівлю спростовуються матеріалами справи, із яких вбачається, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи вжили усіх передбачених ГПК України заходів щодо витребування судових рішень у цивільній справі № 2-366/08 як у приватного нотаріуса Ковальчука С. П., так і з Гребінківського районного суду Полтавської області. Разом з тим під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що оформлення права власності на спірну нежитлову будівлю здійснено на підставі неіснуючого судового рішення, а призначення судової технічної та почеркознавчої експертизи не могло би спростувати доводи прокурора про оформлення права власності на спірну нежитлову будівлю на підставі неіснуючого рішення. Окрім того, ТОВ «Преско-В» в порушення вимог ст. 74 ГПК України (у редакції, чинній на час постановлення судових рішень у даній справі), якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, судових рішень у цивільній справі № 2-366/08 не надав.

Аргументи касаційної скарги про те, що внаслідок прийняття судом апеляційної інстанції постанови від 20.02.2019 (з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 про виправлення описки) про задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Ради було порушено ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції не приймаються до уваги, оскільки захисту підлягає законно набуте право власності. Однак, у справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції було встановлено оформлення ТОВ «Преско-В» права власності на спірну нежитлову будівлю за відсутності будь-яких правових підстав та на підставі неіснуючих судових рішень, тобто незаконно.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом 1 ч.1 ст.308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги ТОВ «Преско-В» про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, Касаційний господарський суд вважає, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 (з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 про виправлення описки) прийнята з додержанням норм процесуального та матеріального права, а відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 про виправлення описки у справі № 910/14328/17 залишити без змін.

3. Поновити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 у справі № 910/14328/17 у частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум Інвест» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 767 м2, код ділянки 62:033:0062, розташовану за адресою: вул. Мілютенка, 7-Б, Деснянський район, м. Київ, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: І. С. Міщенко

В. Г. Суховий