РІШЕННЯ

21 листопада 2019 року Справа № 913/552/19

м.Харків Провадження №33/913/552/19

За позовом Приватного підприємства "Підшипникзбут", вул.Італійська, буд.116 А, м.Маріуполь, Донецька область, 87515

до відповідача Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахта "Гірська ", вул.Куйбишева, буд.21, м.Гірське, Луганська область, 93292

про стягнення 156105 грн 16 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Славич В.І.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне підприємство "Підшипникзбут" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахта "Гірська" про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу №06/09-1 від 06.09.2017 в розмірі 156105 грн 16 коп., з яких:

- 79 129 грн 60 коп. - сума основного боргу;

- 55 444 грн 84 коп.- пені;

- 5 042 грн 31 коп. - сума нарахованих 3% річних;

- 16 488 грн 41 коп. - інфляційних нарахувань.

Позивач на обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що у відповідності до умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №06/09-1 від 06.09.2017, у вересні та листопаді 2017 року позивач поставив відповідачу замовлений товар на загальну суму 164 750 грн 52 коп. (згідно видаткових накладних №1444 від 12.09.2017 на суму 145473 грн 60 коп., №1548 від 29.09.2017 на суму 5620 грн 92 коп., №1758 від 10.11.2017 на суму 13656 грн).

Відповідач свої зобов`язання не повністю виконав, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 85 620 грн 92 коп., у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 79 129 грн 60 коп. (за накладною №1444 від 12.09.2017 в сумі 65473 грн 60 коп.; за накладною №1758 від 10.11.2017 в сумі 13656 грн).

У зв`язку із допущенням прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховано відповідачу 3% річних, інфляційні нарахування, а на підставі п.5.3 договору - пеню, які останній також просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 07.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 04.11.2019.

Відповідач у відзиві на позовну заяву за вих.№11/2009 від 22.10.2019, що надійшов через канцелярію суду 25.10.2019, заперечив проти задоволення позовних вимог. Відповідач стверджує, що сторонами в договорі строк оплати за поставлений товар не був встановлений і зобов`язання покупця в частині проведення розрахунку за придбаний товар за вказаними накладними виникне лише після пред`явлення позивачем відповідної вимоги. Заборгованість у відповідача перед позивачем існує, але вона не є простроченою, оскільки строк виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару на суму - 79129 грн 60 коп. у відповідача не настав. Враховуючи, що строк оплати сторонами не встановлений та позивач не звертався до відповідача з вимогою про оплату товару на вказану суму, строк виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару, згідно з положеннями ч.2 ст.530 ЦК України не настав.

Позивач у відповіді на відзив б/н від 29.10.2019, що надійшов через канцелярію суду 31.10.2019, зазначає, що сторонами погоджено момент набуття відповідачем права власності на товар, зокрема, обов`язок оплати виникає у відповідача в силу закону (ст.655, 692, 712 ЦК України, ч.1 ст.265 ГК України) та не залежить від факту звернення позивача з відповідною вимогою про оплату чи виставлення постачальником рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару. Крім того, твердження відповідача щодо ненастання строку оплати щодо поставленого товару спростовується й діями, які вчинялися відповідачем щодо проведення часткових оплат. Згідно витягу з реєстру платежів за період 06.09.2017 по 16.09.2019 в графі «призначеннячення платежу» зазначено, що відповідачем здійснюється оплата згідно відповідних рахунків, а саме «опл. за підшипник згідно рах. 2311 від 25.09.2017» та «опл. за підшипник згідно рах. 2165».

Ухвалою суду від 17.10.2019 задоволено клопотання позивача про участь його представника в судовому засіданні 04.11.2019 в режимі відеоконференції.

На електрону пошту суду 31.10.2019 надійшло від позивача письмове клопотання про приєднання доказів, яке підписано електронним цифровим підписом, яке було задоволено судом. Відповідне клопотання з доданими документами в подальшому також надійшло до суду 13.11.2019 в паперовій формі.

Протокольною ухвалою від 04.11.2019 суд відклав розгляд справи на 21.11.2019. Ухвалою-повідомленням від 06.11.2019 учасників було повідомлено про

В судове засідання 21.11.2019 сторони повноважних представників не направили.

На електрону пошту суду 07.11.2019 надійшла заява від позивача про розгляд справи за відсутності його представника за наявними матеріалами справи, в якій позивач також просив задовольнити позов.

Суд, розглянувши заявлене клопотання позивача, задовольнив його.

За висновком суду, неприбуття представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, враховуючи належне їх повідомлення та клопотання позовача. Суд також враховує, що від сторін обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду спору не надходило, а ухвалою суду явка представників сторін не визнавалася обов`язковою.

В судовому засіданні 21.11.2019 постановлено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

06.09.2017 між Приватним підприємством "Підшипникзбут"(позивач/продавець) та Державним підприємством "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахта "Гірська " (відповідач/покупець) укладено договір купівлі-продажу №06/09-1 від 06.09.2017 (а.с.14-16).

Згідно предмету договору продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах договору. Номенклатура, якість, кількість, одиниця виміру і ціна одиниці виміру, строки поставки узгоджуються сторонами в рахунках і/або накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2, 1.3 договору).

Відповідно до п.3.1, п.3.2 договору ціна за одиницю товару узгоджується між сторонами і вказується в рахунку і/або у накладній. Орієнтована сума договору складає 170 616 грн 00 коп.

Покупець здійснює оплату вартості в порядку та формі, узгодженій в рахунку-фактурі або накладній, виданих до цього договору (п.2 розділу 3 договору).

Оплата за товар може здійснюватись як за готівковим розрахунком так і за безготівковим розрахунком. За взаємною згодою сторін, оплата може проводитись будь-якими способами, не забороненими законодавством України. (п.3 розділу 3 договору).

У випадку здійснення оплати за безготівковим розрахунком переказ грошових коштів на рахунок продавця здійснюється не пізніше 2 банківських днів з моменту виставлення рахунку (п.4 розділу 3 договору).

В п.3 розділу 5 договору сторони погодили, що у разі перевищення строків оплати за поставлений товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від виплаченої суми за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості.

Договір набирає чинності після його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 з можливістю пролонгації (п.8.3 договору).

На виконання вказаних умов договору позивачем здійснено поставку товару відповідачу у вересні та листопаді 2017 року на загальну суму 164 750 грн 52 коп. Відповідач свої зобов`язання не повністю виконав, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 85 620 грн 92 коп., у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 79 129 грн 60 коп., що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Відповідач заперечує вказані вимоги, вважаючи, що строк виконання зобов`язання з оплати боргу не настав, оскільки сторонами не встановлено строків проведення розрахунків, а позивач у відповідності з ч.2 ст.530 ЦК України до відповідача із відповідною вимогою про сплату боргу не звертався.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №06/09-1 від 06.09.2017 є договором купівлі-продажу №06/09-1 від 06.09.2017, що містить елементи договору поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зобов`язання в силу вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявними у справі матеріалами, зокрема копіями видаткових накладних, виставленими рахунками на оплату, довіреностю на отримання матеріальних цінностей представником відповідача, підтверджується належне виконання позивачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №06/09-1 від 06.09.2017, та здійснення поставки товару відповідачу у вересні та листопаді 2017 року на загальну суму 164 750 грн 52 коп., зокрема наступними партіями:

- видаткова накладна №1444 від 12.09.2017 на суму 145473 грн 60 коп. (а.с.17);

- видаткова накладна №1548 від 29.09.2017 на суму 5620 грн 92 коп. (а.с.21);

- видаткова накладна №1758 від 10.11.2017 на суму 13656 грн (а.с.23).

Поставлений за вказаними накладними товар був прийнятий представником відповідача без зауважень, про що свідчать проставлені на накладних підписи представників сторін, які скріплені печатками підприємств, а також не заперечується самим відповідачем.

Натомість відповідач свої зобов`язання не повністю виконав, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 85 620 грн 92 коп., зокрема:

- на умовах передоплати за платіжним дорученням №1637 від 28.09.2017 на суму 5620 грн 92 коп. був проведений повний розрахунок за поставлений товар на суму 5620 грн 92 коп. за накладною №1548 від 29.09.2017 (згідно виставленого позивачем рахунку на оплату №2311 від 25.09.2017 (а.с.101);

- платіжними дорученнями №1780 від 01.11.2017 на суму 50000 грн 00 коп., №1824 09.11.2017 на суму 15000 грн 00 коп., за платіжним дорученням №1869 від 14.11.2017 на суму 15000 грн 00 коп., відповідачем проведено частково розрахунок за поставлений товар на суму 145473 грн 60 коп. за видатковою накладною №1444 від 12.09.2017 (згідно виставленого позивачем рахунку на оплату №2165 від 12.09.2017 (а.с.102).

Здійснені відповідачем оплати підтверджується даними реєстру платежів за період 06.09.2017 по 16.09.2019 за рахунком позивача, оформленим Відділенням у м.Маріуполі АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (а.с.25, 99).

За таких обставин, залишок заборгованості, яку просить стягнути позивач, в загальному розмірі складає 79 129 грн 60 коп., та обліковується за поставками по двом накладним ( в сумі 65473 грн 60 коп. за зобов`язаннями за накладною №1444 від 12.09.2017 та в сумі 13656 грн за зобов`язаннями за накладною №1758 від 10.11.2017).

Дослідивши умови укладеного сторонами договору, наявні у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд не може погодитися із доводами відповідача про те, що строк виконання зобов`язання з оплати за вказаними поставками не наступив оскільки строк проведення розрахунків не був визначений сторонами, а позивач з вимогою згідно ч.2 ст.530 ЦК України до відповідача не звертався.

Наразі суд звертає увагу на положення ст. 692 ЦК України, згідно якої покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати.

Таким чином, наявність у відповідача зобов`язання щодо оплати товару випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 ЦК України та не ставиться у залежність від звернення до нього з окремою вимогою відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 19.08.2014 у справі №925/1332/13 (№3-78гс14).

Як вже зазначалося вище, в п.3 розділу 3 договору сторони погодили, що оплата за товар може здійснюватись як за готівковим розрахунком так і за безготівковим розрахунком. За взаємною згодою сторін, оплата може проводитись будь-якими способами, не забороненими законодавством України.

В накладних або рахунках-фактурах може встановлюватися форма та порядок здійснення оплати, а не строки проведення оплати, як зазначає відповідач (п.2 розділу 3 договору).

Натомість для проведення розрахунків у безготівковій формі сторони в п.4 розділу 3 договору встановили, що переказ грошових коштів на рахунок продавця здійснюється не пізніше 2 банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Аналіз приписів статті 655, частини 1 статті 697 ЦК України дозволяє дійти висновку, що обов`язком продавця є передання товару у власність покупцеві, який у свою чергу зобов`язується сплатити за товар певну грошову суму. Отже, правовідносини купівлі-продажу зумовлюють перехід права власності на товар від продавця до покупця в момент передання товару покупцеві; при цьому, законодавцем визначено можливість збереження товару за продавцем до оплати товару або настання інших обставин, якщо про таке сторони домовилися при укладенні договору купівлі-продажу.

За змістом п.п.2, 3 розділу 4 договору купівлі-продажу №06/09-1 від 06.09.2017 вбачається, що право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту передачі товару згідно накладної, товар вважається прийнятим з моменту підписання покупцем накладної.

Отже, сторони спору погодили перехід права власності на поставлений позивачем товар до відповідача-покупця в момент прийняття ним товару від позивача, що передує діям відповідача щодо оплати вартості придбаного товару, що здійснюється у разі проведення оплати за безготівковим розрахунком - не пізніше 2-х банківських днів з моменту виставлення рахунку, що було погоджено сторонами, зокрема в п. 4 розділу 3 договору).

Суд зауважує про те, що обов`язок відповідача-покупця оплатити вартість придбаного товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, частини 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем-продавцем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару.

Адже не надання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє покупця від обов`язку з оплати поставленого товару .

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 29.09.2009 у справі №37/405, від 22.05.2018 №923/712/17, від 02.07.2019 у справі №918/537/18.

Разом з цим, матеріали справи свідчать про те, що у відповідності до п. 4 розділу 3 договору позивачем виставлялися рахунки на оплату відповідачу, які направлялися відповідачу електронною поштою: рахунок на оплату №2165 від 12.09.2017 (а.с.102); рахунок на оплату №2311 від 25.09.2017 (а.с.101); рахунок на оплату №2656 від 08.11.2017 (а.с.100).

Зокрема, позивачем завчасно 06.09.2017 було направлено відповідачу рахунок на оплату по замовленню №2165 від 12.09.2017 (поставка товару відбулася 12.09.2017) , а 08.11.2017 рахунок на оплату по замовленню №2656 від 08.11.2017 (поставка товару відбулася 10.11.2017), що підтверджується роздруківкою скріншоту з електронної пошти позивача (а.а.103).

Судом враховується, що форма та порядок виставлення рахунків сторонами не була визначена в договорі, а тому направлення рахунків електронною поштою контрагенту не суперечить умовам договору.

Зазначене вище, а також вчинені відповідачем в подальшому дії щодо проведення часткових оплат за вказаними рахунками (оскільки в призначеннях здійснених відповідачем платежів міститься посилання саме на рахунки, виставлені позивачем), спростовує доводи відповідача про неотримання відповідних рахунків та ненастання строку виконання зобов`язань з оплати спірних накладних №1444 від 12.09.2017 та №1758 від 10.11.2017.

Під час розгляду спору відповідачем, доказів на підтвердження належного виконання грошового зобов`язання - проведення своєчасного та повного розрахунку з позивачем суду не надано.

Відповідачем також не надано суду доказів погашення заявленого до стягнення боргу під час розгляду спору.

Натомість матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача в загальному розмірі 79 129 грн 60 коп. (зокрема, в сумі 65473 грн 60 коп. за зобов`язаннями за накладною №1444 від 12.09.2017 та в сумі 13656 грн за зобов`язаннями за накладною №1758 від 10.11.2017).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 79 129 грн 60 коп. за поставлений товар відповідачу у вересні та листопаді 2017 року за договором купівлі-продажу №06/09-1 від 06.09.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем також заявлені вимоги на підставі ст.625 Цивільного кодексу України про стягнення з відповідача інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати за поставлений товар, розраховані на загальну суму 16 488 грн 41 коп. за період з вересня 2017 року по серпень 2019 року (а.с.6-7), а також 3% річних на загальну суму 5 042 грн 31 коп. за загальний період з 13.09.2017 року по 17.09.2019 (а.с.9-10).

Перевіряючи правильність розрахунків позивача, та надаючи юридичну оцінку заявленим вимогам, суд враховує наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За приписами п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" №14 від 17.12.2013, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

З вищезазначеного вбачається, що законодавчо так само визначено звітним періодом встановлення індексу інфляції місяць.

Отже, правовий аналіз вищезазначеного надає можливість дійти висновку, про те, що найменший період визначенні індексу інфляції - місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (а.с.6-7), суд зауважує про допущення позивачем помилок.

Зокрема, позивачем не правильно визначено період нарахування інфляційних втрат з вересня 2017 року по серпень 2019 року, безпідставно застосовано індекс інфляції вересня 2017 року (оскільки заборгованість за накладною №1444 від 12.09.2017 виникла в вересні та не існувала повний місяць). Також позивачем не враховано, що строк виникнення зобов`язання з оплати за поставлений товар є різним для обох поставок. Зокрема, прострочення з виконання зобов`язання з оплати за накладною №1758 від 10.11.2017 виникло 11.11.2017 (з урахуванням ст.692 ЦК України та виставленого рахунку 08.11.2017), відповідно безпідставним є застосування до заборгованості в сумі 13656 грн, яка не існувала повний місяць, коефіцієнту інфляції листопада 2017 року.

Враховуючи виявлені помилки, судом здійснено правильний розрахунок інфляційних за допомогою інформаційно-правової системи «Законодавство»:

Видаткова накладнаСума боргуЗдійснені оплатиПеріод прострочення, за який застосовується інфляційна складоваСукупний індекс %Інфляційні грн
№1444 від 12.09.2017145 473,60 65 473,60 01.11.2017 50 000,00 09.11.2017 15 000,00 14.11.2017 15000,00 жовтень 2017 листопад 2017 - серпень 2019 101,2 115,261745,68 9989,28
№1758 від 10.11.201713656 грудень 2017 - серпень 2019114,231943,10
Всього:13678,06

З огляду на зазначене, з відповідача підлягають правомірно стягненню інфляційні втрати саме в сумі 13 678 грн 06 коп. В іншій частині інфляційних втрат, заявлених позивачем, слід відмовити.

Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем за допомогою програми "Законодавство" та встановлено наявність помилок. Зокрема, позивач розраховує 3% річних по наростаючому принципу на загальну суму боргу по обом накладним, помилившись у визначенні дати виникнення прострочення по накладній №1758 від 10.11.2017, яке виникло 11.11.2017. Відповідно сума боргу станом на 10.11.2017 за обома накладними, з урахуванням часткових оплат, складала 80473, 60 грн, а не 94129,60 грн, як зазначає позивач в розрахунку.

Тому 3% річних слід обраховувати на суми боргу: 145 473,60 грн за період з 13.09.2017 - 31.10.2017, на 95 473,60 грн за період з 01.11.2017 - 08.11.2017, на 80 473, 60 грн з 09.11.2017 по 10.11.2017, на 94129,60 грн з 11.11.2017 по 13.11.2017, на суму 79129,60 грн з 14.11.2017 по 17.09.2019.

Враховуючи виявлені помилки, судом здійснено правильний розрахунок 3% річних за допомогою інформаційно-правової системи «Законодавство», з урахуванням правильності визначення дат виникнення прострочення по двом накладним, періодів та сум боргу з урахуванням часткових оплат, що склало 5062 грн 16 коп.

Однак, оскільки зазначена сума є більшою ніж заявлено позивачем в наведеному розрахунку, стягненню з відповідача підлягають 3% річних саме в сумі заявленій позивачем - 5042 грн 31 коп.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у зв`язку із допущеним простроченням покупця щодо здійснення оплати товару, поставленого за двома накладними

(№1444 від 12.09.2017 та №1758 від 10.11.2017) на загальну суму 55 444 грн 84 коп., яка розрахована позивачем за загальний період з 13.09.2017 по 17.09.2019 на підставі п.3 розділу 5 договору (а.с.8-9).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. І лише у разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України.

Зокрема, в п.3 розділу 5 договору сторони погодили, що у разі перевищення строків оплати за поставлений товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від виплаченої суми за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості.

Отже, умовами п.3 розділу 5 договору, сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, зокрема понад шестимісячний строк, що відповідає вимогам частини 6 ст. 232 ГК України.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Вищого господарського суду України у справі №910/6379/14 від 15.04.2015 та Верховного суду у справі №910/22541 від 10.05.2018.

Перевіряючи розрахунок пені наведений позивачем, судом були встановлені такі ж арифметичні помилки та невідповідності, які були допущені при обрахунку 3% річних. Так, за правильним розрахунком пені, здійсненим судом за допомогою інформаційно-правової системи «Законодавство» (з урахуванням дат виникнення прострочення по 2-м накладним, зміни суми боргу у зв`язку із здійсненими оплатами відповідача), її розмір складає 55623 грн 41 коп., що є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, з відповідача обґрунтовано підлягає стягненню пеня в заявленій позивачем сумі 55 444 грн 84 коп.

Враховуючи вищевикладене, позов визнається обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. З відповідача на користь позивача слід стягнути: основний борг в сумі 79 129 грн 60 коп., втрати від інфляції в сумі 13 678 грн 06 коп., 3% річних в сумі 5 042 грн 31 коп., пеню в сумі 55 444 грн 84 коп. В іншій частині позову слід відмовити.

Враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 299 грн 42 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного підприємства "Підшипникзбут" до Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахта "Гірська" про стягнення 156105 грн 16 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Первомайськвугілля" (ідентифікаційний код 32320594) в особі відокремленого підрозділу шахта "Гірська " (вул.Куйбишева, буд.21, м.Гірське, Луганська область, 93292, ідентифікаційний код 26402894) на користь Приватного підприємства "Підшипникзбут" (вул.Італійська, буд.116 А, м.Маріуполь, Донецька область, 87515, ідентифікаційний код 23602486) основний борг в сумі 79 129 грн 60 коп., втрати від інфляції в сумі 13 678 грн 06 коп., 3% річних в сумі 5 042 грн 31 коп., пеню в сумі 55 444 грн 84 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2 299 грн 42 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення (з урахуванням положень п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення підписано 25.11.2019.

Суддя О.В. Драгнєвіч