СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2019 р. Справа № 922/2191/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.О.

За участю представників сторін:

від позивача адвокат Верхацький І.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №6888/10 від 05.09.2018, довіреність № 14-193 від 17.05.19

від відповідача адвокат Туревський М.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №639 від 29.03.2012, довіреність №б/н від 11.11.19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 3180Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 16 вересня 2019 року (повний текст складено 25.09.2019) у справі № 922/2191/19

за позовом Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс", м. Харків,

про стягнення 1 640 911,65 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Жилсервіс Плюс" про стягнення 1640911,65 грн за договором постачання природного газу від 13.09.2017 № 1128/1718-ТЕ-32, зокрема: 1280368,45 грн основного боргу; 167148,53 грн пені; 56022,34 грн 3% річних та 137372,33 грн інфляційних втрат, а також просить стягнути 24613,68 грн сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 у справі №922/2191/19 (суддя Чистякова І.О.) позов задоволено частково на суму 1360911,65 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 1000368,45 грн, пеню в сумі 167148,53 грн, 3% річних у сумі 56022,34 грн та інфляційні втрати в сумі 137372,33 грн. Врешті позовних вимог щодо суми основної заборгованості у розмірі 280000,00 грн провадження у справі закрито у зв`язку з виконанням зобов`язань в цій частині. Покладено на відповідача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 20413,67 грн. Розстрочено виконання рішення суду строком на 12 місяців, шляхом погашення згідно з наступним графіком: 115110,44 грн до 30.09.2019; 115110,44 грн до 31.10.2019; 115110,44 грн до 30.11.2019; 115110,44 грн до 31.12.2019; 115110,44 грн до 31.01.2020; 115110,44 грн до 29.02.2020; 115110,44 грн до 31.03.2020; 115110,44 грн до 30.04.2020; 115110,45 грн до 31.05.2020; 115110,45 грн до 30.06.2020; 115110,45 грн до 31.07.2020; 115110,45 грн до 31.08.2020.

Повний текст зазначеного рішення складено 25.09.2019.

Позивач - АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 11.10.2019, тобто в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, засобами поштового зв`язку звернувся до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині розстрочення виконання рішення суду строком на 12 місяців, в іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає про те, що при вирішенні питання щодо розстрочення виконання судового рішення суд повинен був оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, крім того, відповідачем повинні були бути надані докази відсутності коштів на рахунках, відсутності майна, на яке може бути звернуте стягнення, а також докази наявності реальної загрози банкрутства. Вважає, що несвоєчасність оплати споживачів за отримані послуги не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для розстрочки виконання рішення, оскільки обов`язковість судових рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів. Зазначає, що обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві, не є тими виключними обставинами для надання розстрочки виконання судового рішення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 у справі №922/2191/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 11.11.2019 та призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні на 14.11.2019 об 11:00 год.

На виконання зазначеної ухвали відповідач ТОВ "Жилсервіс Плюс" надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 10616 від 11.11.2019), в якому не погоджується з доводами апелянта, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на наявність виключних обставин, які можуть ускладнити виконання рішення суду відповідачем та роблять його неможливим. Зазначає, що єдиним можливим способом виконання рішення є саме розстрочення виконання судового рішення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 у справі №922/2191/19 оголошено перерву в судовому засіданні до 28.11.2019 о 11:00 год.

28.11.2019 вх. №11250 відповідач ТОВ "Жилсервіс Плюс" звернувся до суду із заявою, в якій просить долучити до матеріалів справи примірники платіжних доручень, які підтверджують часткову сплату заборгованості, відповідно графіка встановленого судом.

Позивач АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у судовому засіданні 28.11.2019 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач ТОВ «Жилсервіс плюс» у судовому засіданні 28.11.2019 заперечував проти задоволення апеляцйної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін а також викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін а також викладені у апеляційній скарзі доводи, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

06.08.2019 за вх. №18887, тобто до прийняття Господарським судом Харківської області рішення у справі №922/2191/19, відповідач ТОВ «Жилсервіс Плюс» у відзиві заявив клопотання про розстрочку виконання рішення у даній справі на 12 місяців шляхом щомісячної сплати рівних частин (а.с. 61-66).

Зазначену вимогу відповідач - ПрАТ ТОВ «Жилсервіс Плюс» мотивує своїм важким фінансовим станом, що не дозволяє одночасно виконати рішення суду в повному обсязі. Вказує на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.03.2019 по справі №922/1785/18 надано розстрочку сплати 136 000 грн на один календарний рік, тобто суми значно меншої ніж сума заборгованості за договором №1128/1718-ТЕ-32 від 13.09.2017, а також з урахуванням того, що наразі ця розстрочка триває, що свідчить про фінансовий тягар, просив суд надати розстрочку щодо сплати суми боргу на один календарний рік рівними частинами на 12 місяців.

В своєму рішенні Господарський суд Харківської області розстрочив Товариству з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" виконання рішення суду від 16 вересня 2019 року у справі № 922/2191/19 в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1 000 368,45 грн., пені у розмірі 167 148,53 грн., 3% річних у сумі 56 022,34 грн., інфляційних втрат у розмірі 137 372,33 грн. та судового збору у розмірі 20413,67 грн. (загальна сума 1 381 325,32 грн.) строком на 12 місяців, шляхом погашення наступним чином: суму 115110,44 грн. до 30.09.2019; суму 115110,44 грн. до 31.10.2019; суму 115110,44 грн. до 30.11.2019; суму 115110,44 грн. до 31.12.2019; суму 115110,44 грн. до 31.01.2020; суму 115110,44 грн. до 29.02.2020; суму 115110,44 грн. до 31.03.2020; суму 115110,44 грн. до 30.04.2020; суму 115110,45 грн. до 31.05.2020; суму 115110,45 грн. до 30.06.2020; суму 115110,45 грн. до 31.07.2020; суму 115110,45 грн. до 31.08.2020.

В апеляційній скарзі Позивач АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зазначає, що як державне підприємство є об`єктом що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави та для безперервного постачання газу споживачам повинен постійно проводити розрахунки за отриманий природний газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно пов`язано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на її користь. Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20%-24% річних. Крім того, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин, що порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Суд обґрунтовуючи надання розстрочки виконання судового рішення посилається, зокрема, на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.03.2019 по справі №922/1785/18 якою заяву (вх.№ 6246 від 12 березня 2019 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" про розстрочення виконання рішення від 12 березня 2019 року судом задоволено. Надано боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" розстрочку виконання рішення суду від 12 березня 2019 року на один рік з визначеним графіком погашення заборгованості 136000,00 грн. Відповідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 31 грудня 2016 року, який свідчить що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" відсутній прибуток, а збиток (код рядка 2350) складає 685,9 тис.грн. Крім того, відповідно до Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 31 грудня 2017 року у Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" відсутній прибуток, а збиток (код рядка 2350) складає 480,9 тис.грн. Згідно Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 30 вересня 2018 року (за 9 місяців 2018 року) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" відсутній прибуток, а збиток (код рядка 2350) складає 273,3 тис.грн.

В ухвалі Господарського суду Харківської області від 21.03.2019 у справі №922/1785/18 встановлено зокрема, що: Товариство з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" не отримує прибуток від "діяльності" пов`язаної з закупівлею природного газу для потреб опалення в Будинку, та відтак знаходиться у скрутному матеріальному положенні, що підтверджується Фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2016-2018 роки. Боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" в складний економічний період виконує соціальну функцію - добровільно здійснює закупівлю газу та несе інші необхідні витрати для обслуговування котельні, лише згодом (із значним запізненням і не в повному обсязі) отримуючи компенсацію (відшкодування) таких витрат.

Згідно зі ст.129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що саме держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ч.1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може розстрочити його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013, підставою для застосування розстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. До таких обставин належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Таким чином, для надання розстрочки виконання судового рішення передбаченої ст.331 Господарського процесуального кодексу України, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Розглянувши клопотання боржника ТОВ «Жилсервіс Плюс» про розстрочку виконання рішення та додані до неї документи, апеляційний господарський суд встановив, що в обґрунтування підстав про розстрочку виконання рішення боржник посилається на свій важкий фінансовий стан та наявність конкретних та об`єктивних обставин, що унеможливлюють сплату одночасно всієї суми заборгованості, а також на добросовісність відповідача виконання умов договору №1128/1718-ТЕ-32 від 13.09.2017 та відсутність появи заборгованості збоку відповідача за договором.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач ТОВ «Жилсервіс Плюс» надав докази часткової сплати заборгованості в розмірі 345 331, 32 грн., що свідчить про добросовісність виконання обов`язку сплати заборгованості. Часткова сплата заборгованості підтверджується платіжними дорученнями наданими до суду апеляційної інстанції.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.74 , ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази які підтверджують, що особа здійснювала всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За приписами чч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання про достатність доказів для застосування запропонованої заявником 12-місячної розстрочки виконання рішення, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності до ст. 79, ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що заявником доведено необхідність застосування запропонованої ним 12-місячної розстрочки виконання рішення Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 у справі № 922/2191/19 та можливості виконання рішення суду саме в визначений ним термін.

В ухвалі господарського суду Харківської області від 21.03.2019 у справі №922/1785/18 встановлено зокрема, що: Товариство з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" не отримує прибуток від "діяльності" пов`язаної з закупівлею природного газу для потреб опалення в Будинку, та відтак знаходиться у скрутному матеріальному положенні, що підтверджується Фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2016-2018 роки.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання боржника на скрутне фінансове становище може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки ступінь виникнення заборгованості відповідача відсутня, через те що відповідач не отримує прибуток від діяльності пов`язаної з опаленням будинку. Крім того, під час розгляду справи №922/2191/19 відповідачем було частково погашено основну заборгованість в розмірі 280 000 грн, що свідчить про можливість виконання рішенням суду відповідно до затвердженого графіку.

У розумінні ст. 42 Господарського кодексу України здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності. Позивач та відповідач є комерційними підприємствами, а тому несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. Таким чином, незадовільний фінансовий стан не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладене, висновок суду щодо винятковості даних обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення строком на дванадцять місяців, суд апеляційної інстанції вважає правомірним та обґрунтованим.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача та залишення без змін рішення Господарського суду Харківської області від 16.09.2019 у справі № 922/2191/19.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача, судові витрати понесені апелянтом у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст.275, ст.ст. 276, 281-284, 331 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Харківської області від 16 вересня 2019 року по справі №922/2191/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 16 вересня 2019 року по справі №922/2191/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 29.11.2019.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна