ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 922/6545/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:

скаржника - адвоката Линник І.М.

заявника - адвоката Павлуненко К.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Східного апеляційного господарського суду

від 25.09.2019

та на ухвалу Господарського суду Харківської області

від 12.06.2019

у справі № 922/6545/15

за заявою Однособового товариства з обмеженою відповідальністю "Суперабразив", м. Крин, Республіка Болгарія

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій-М"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.01.2016 порушено провадження у справі № 922/6545/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій-М". Постановою суду від 09.08.2016 визнано ТОВ "Водолій-М" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором ТОВ "Водолій-М" арбітражного керуючого Погорілу О.І.

2. Ухвалою Господарського суду Харківської області 21.09.2017 зокрема, усунено арбітражного керуючого Погорілу О.І. від виконання обов`язків ліквідатора ТОВ "Водолій-М"; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Безпалого С.О.

3. 27.05.2019 до господарського суду першої інстанції надійшла заява ліквідатора ТОВ "Водолій-М" - арбітражного керуючого Безпалого С.О. про визнання недійсним Іпотечного договору від 23.03.2016, укладеного між Бєловим Є.М. та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 429.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі №922/6545/15 задоволено заяву ліквідатора (вх. №12783 від 27.05.2019); визнано недійсним Іпотечний договір від 23.03.2016, укладений між Бєловим Є.М. та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим №429.

5. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, зацікавлена особа - ОСОБА_1. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

6. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 у даній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у даній справі залишено без змін.

7. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

7.1. Нерухоме майно - комплекс банно-оздоровчий загальною площею 522,20 кв.м, який складався з бані літ."А-1"; погріба "В" та скважини "К", розташовані за адресою: АДРЕСА_1, належало ТОВ "Водолій-М" на праві приватної власності, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 06.09.2012, виданим Малоданилівською селищною радою, та витягом про державну реєстрацію прав від 06.09.2012 №35412246 .

7.2. Згідно рішення Дергачівського районного суду від 19.10.2012 у справі №2010/5640/2012, право власності на нежитлові приміщення № 21,22,23 в літ "А-1" та погріб "В" перейшли до ОСОБА_4 , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 03.12.2015 № 49015180.

7.3. Згідно технічного паспорта від 22.06.2012 на виробничий будинок: банно-оздоровчий комплекс за адресою: АДРЕСА_1, виготовленого КПТІ "Інвенрос", власниками є ТОВ "Водолій-М", ОСОБА_4 .

7.4. Відповідно експлікації приміщень до плану поверхів виробничого будинку літ. "А-1" загальною площею 522.2 кв.м, до банно-оздоровчий комплексу входять такі приміщення: №1 (кімната відпочинку, 66,7 кв.м.), №2 (побутова, 3,0 кв.м.), №3 (побутова, 5.2 кв.м.), №4 (санвузол, 3,0 кв.м.), №5 (майстерня. 5,2 кв.м.), №6 (котельна, 12,7 кв.м.), №7 (тамбур, 4,4 кв.м.), №8 (парова, 6,2 кв.м.), №9 (парова, 12,8 кв.м.), № 10 (миєчна, 52,4 кв.м.), №11 (кабінет,11,6 кв.м.), №12 (санвузол, 3,0 кв.м.), №13 (комора, 1,7 кв.м.), № 14 (роздягальня,4,5 кв.м.), № 15 (коридор, 7,3 кв.м.), №16 (кабінет, 4,6 кв.м.), № 17 (кабінет, 9,7 кв.м.), № 18 (коридор, 12,1 кв.м.), № 19 (тамбур, 4,1 кв.м.), № 20 (роздягальня, 33,2 кв.м.), №21 (кафе,32,9 кв.м), №22 (кухні, 14,3 кв.м.), № 23 (посудомийня, 4,1 кв.м), №24 (підсобне, 45,7 кв.м.), № 25 (хол, 61,8 кв.м.).

7.5. 02.08.2013 між ТОВ "Водолій-М" та ФОП Бєловим Є.М. укладено Договір про спільну діяльність, за умовами якого:

- сторони зобов`язались шляхом об`єднання своїх зусиль і майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти для досягнення загальної мети - реконструкції та/або капітального ремонту банно-оздоровчого комплексу: нежитлових приміщень 1-ого поверху № 1-20, мансарди № 24, 25 в літ."А-1" у двоповерховий банно-оздоровчий комплекс та введення його в експлуатацію, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

- ТОВ "Водолій-М" зобов`язалось для проведення будівельних робіт ФОП Бєловим Є.М. надати йому земельну ділянку площею 0,63 га, кадастровий номер 120000001, яка знаходиться у користуванні ТОВ "Водолій-М" відповідно договору оренди від 08.04.2010, укладеного між ТОВ "Водолій-М" та Дергачівською РДА (п. 3.1 договору);

- до обов`язків ФОП Бєлова Є.М. належать: провести повне або часткове фінансування реконструкції та/або капітального ремонту, та введення в експлуатацію об`єкта нерухомого майна; проводити необхідні дії, пов`язані із реконструкцією та/або капремонту об`єкта нерухомого майна; проводити фінансування реконструкції об`єкта нерухомого майна, зокрема, оплачувати державні мита, платежі за отримання дозвільних документів, оплачувати роботи, пов`язані із реконструкцією та/або капремонту, придбавати будівельні матеріали, а також здійснювати інше фінансування, пов`язані з реалізацією цього договору; підготувати й письмово погодити зі стороною 1 відповідну проекту, кошторисну документацію, необхідну для реконструкцією та/або капремонту об`єкта нерухомого майна; укласти усі необхідні договори на проведення будівельних робіт, пов`язаних з реконструкцією та/або капремонту об`єкта нерухомого майна; після підписання договору приступати до здійснення реконструкції та/або капремонту об`єкта нерухомого майна (Розділ 4 договору);

- ТОВ "Водолій-М" для здійснення спільної мети надає земельну ділянку площею 0,63 га, кадастровий номер 120000001, яка знаходиться у користуванні ТОВ "Водолій-М" відповідно договору оренди від 08.04.2010, розташована за адресою: АДРЕСА_1, та нежитлову будівлю літ "А-1" (банно-оздоровчий комплекс) загальною площею 470,9 кв.м., що належить ТОВ "Водолій-М" на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, видане 06.09.2012 Малоданилівською селищною радою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (п. 6.1 договору);

- ФОП Бєлов Є.М. для здійснення спільної мети надає грошові кошти в розмірі визначеному кошторисом будівельних робіт. У разі, якщо вартість робіт буде більшою за вартість визначену кошторисом будівельних робіт, ФОП Бєлов Є.М. зобов`язується покрити ці витрати особисто (п.п. 6.2, 6.3 договору);

- грошові та майнові внески сторін не набувають статусу спільної власності і залишаються особистою приватною власністю кожної із сторін. Створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності не набуває статусу спільної часткової власності. Після прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, результати спільної діяльності перерозподіляються в порядку визначеному розділом 7 договору (п.п.6.4, 6.6, 6.7 договору);

- після введення новоствореного об`єкта в експлуатацію, право власності на об`єкти, які складають новостворений об`єкт нерухомого майна розподіляються в такій спосіб (п. 7.1 договору): ТОВ "Водолій-М" переходять у особисту приватну власність: нежитлові приміщення №№ 24 (підсобне, 45,7 кв.м.), 25 (хол, 161,8 кв.м.); ФОП Бєлову Є.М. переходять у особисту приватну власність: нежитлові приміщення №№ 1 (кімната відпочинку, 66,7 кв.м.), 2 (побутова, 3,0 кв.м.), 3 (побутова, 5,2 кв.м.), 4 (санвузол, 3,0 кв.м.), 5 (майстерня, 5,2 кв.м.), 6 (котельня, 5,2 кв.м.), 7 (тамбур, 4,4 кв.м.), 8 (парова, 6,2 кв.м.), 9 (парова, 12,8 кв.м.), 10 (миєчна, 52,4 кв.м.), 11 (кабінет, 11,6 кв.м.), 12 (санвузол, 3,0 кв.м.), 13 (комора, площею 1,7 кв.м.), 14 (роздягальня, 4,5 кв.м.), 15 (коридор, 7,3 кв.м.), 16 (кабінет, площею 4,6 кв.м.), 17 (кабінет, 9,7 кв.м.), 18 (коридор, 12,1 кв.м.), 19 (тамбур, 4,1 кв.м.), 20 (роздягальня, 33,2 кв.м.).

- після прийняття об`єкта в експлуатацію нерухомого майна, вказане в пункті 7.1, передається сторонам на підставі акта приймання-передачі. У акті приймання-передачі приміщень зазначається фактична нумерація та площа приміщень згідно з технічним паспортом, виготовленим на новостворений об`єкт нерухомого майна із зазначенням колишньої (будівельної) нумерації та площі;

- право власності на передане в порядку визначеному договором майно реєструється кожною стороною самостійно відповідно до вимог чинного законодавства (п. 7.3 договору).

- усі витрати, пов`язані із реконструкцією і введенням в експлуатацію об`єкта покриваються ФОП Бєловим Є.М. (п. 8.1 договору);

- даний договір починає діяти з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором (п.10.1 договору).

7.6. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2015, ТОВ "Водолій-М" на праві власності належали нежитлові приміщення в банно-оздоровчому комплексі 1-го поверху

№№1-20; мансарди №24, 25 в літ."А-1" загальною площею загальною площею 470,9 кв.м. та скважини "К", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20 .

7.7. Згідно технічного паспорта від 18.09.2015 на виробничий будинок: нежитлова будівля літ. "А-1" (банно-оздоровчий комплекс), виготовленого ФОП Нижегородова Г.В., власником приміщення є ТОВ "Водолій-М", розмір частки власності - 470,9 кв.м.

7.8. Відповідно експлікації внутрішньої площі до плану будівлі літ. "А-1" до приміщення 1-ого поверху № 1-20, загальною площею 263,4 кв.м., входять такі приміщення: № 1 (кімната відпочинку, 66,7 кв.м.), № 2 (побутова, 3,0 кв.м.), № 3 (побутова, 5.2 кв.м.), № 4 (санвузол, 3,0 кв.м.), № 5 (майстерня, 5,2 кв.м.), № 6 (котельна, 12,7 кв.м.), № 7 (тамбур, 4,4 кв.м.), № 8 (парова, 6,2 кв.м.), № 9 (парова, 12,8 кв.м.), № 10 (миєчна, 52,4 кв.м.), № 11 (кабінет, 11,6 кв.м.), № 12 (санвузол, 3,0 кв.м.), № 13 (комора, 1,7 кв.м.), № 14 (роздягальня, 4,5 кв.м.), № 15 (коридор, 7,3 кв.м.), № 16 (кабінет, 4,6 кв.м.), № 17 (кабінет 9,7 кв.м.), № 18 (коридор,12,1 кв.м.), № 19 (тамбур,4,1 кв.м.), № 20 (роздягальня, 33,2 кв.м.), а також приміщення мансарди загальною площею 207,5 кв.м., яке включає такі приміщення: № 24 (підсобне, 45,7 кв.м.), № 25 (хол, 161,8 кв.м.).

7.9. 04.03.2016 за № ХК 70 Департаментом ДАБІ у Харківській області зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності: капітальний ремонт нежитлової будівлі літ."А-1" (банно-оздоровчий комплекс) за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якої:

- замовником є ТОВ "Водолій-М" (розділ 3), генеральним підрядником (підрядник - у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників -

ТОВ "Водолій-М" (розділ 5), особою, відповідальною за виконання робіт є директор ТОВ "Водолій-М" ОСОБА_5 (розділ7), проектною документацією є наказ ТОВ "Водолій-М", підписаний директором Бєловим М.Р. (розділ 10).

- інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою не зазначається у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту будівель без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані (розділ 13).

- кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією 545 600 грн; вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію 545 600 грн (розд. 20, 21 декларації).

7.10. Відповідно до акту приймання передачі № 1 від 11.03.2016 до Договору про спільну діяльність від 02.03.2013 ТОВ "Водолій-М" перейшли у приватну власність приміщення загальною площею 207,5 кв.м., а саме: № 24 - підсобне площею 45,7 кв.м, № 25 - хол площею 161,8 кв.м.

7.11. За актом приймання передачі №2 від 11.03.2016 до Договору про спільну діяльність від 02.03.2013 ФОП Бєлову Є.М. перейшли у приватну власність нежитлові приміщення № 1-20 загальною площею 263,4 кв.м., а саме: №1 (кімната відпочинку, 66,7 кв.м.), №2 (побутова, 3,0 кв.м.), №3 (побутова, 5.2 кв.м.), №4 (санвузол, 3,0 кв.м.), №5 (майстерня, 5,2 кв.м.), №6 (котельна, 12,7 кв.м.), №7 (тамбур, 4,4 кв.м.), №8 (парова, 6,2 кв.м.), №9 (парова, 12,8 кв.м.), № 10 (миєчна, 52,4 кв.м.), №11 (кабінет, 11,6 кв.м.), №12 (санвузол, 3,0 кв.м.), №13 (комора, 1,7 кв.м.), № 14 (роздягальня, 4,5 кв.м.), № 15 (коридор, 7,3 кв.м), №16 (кабінет, 4,6 кв.м.), № 17 (кабінет, 9,7 кв.м.), № 18 (коридор, 12,1 кв.м.), № 19 (тамбур, 4,1 кв.м.), № 20 (роздягальня, 33,2 кв.м.).

7.12. Матеріали справи містять технічний паспорт від 11.03.2016 на виробничий будинок: нежитлова будівля літ. "А-1" (банно-оздоровчий комплекс), виготовлений ФОП Нижегородова Г.В. , щодо приміщення мансардного поверху, загальною площею 207,5 кв.м., а також технічний паспорт від 11.03.2016 на виробничий будинок: нежитлова будівля літ. "А-1" (банно-оздоровчий комплекс), виготовлений ФОП Нижегородова Г.В., щодо приміщення першого поверху загальною площею 263,4 кв.м.

7.13. Відповідно експлікації внутрішньої площі до плану будівлі літ. "А-1" до приміщення мансардного поверху , загальною площею 207,5 кв.м., входять такі приміщення: №24 (підсобне, 45,7 кв.м.), № 25 (хол, 161,8 кв.м.).

7.14. Згідно експлікації внутрішньої площі до плану будівлі літ. "А-1" до приміщення першого поверху №№ 1-20, загальною площею 263,4 кв.м., входять такі приміщення: №1 (кімната відпочинку, 66,7 кв.м.), №2 (побутова, 3,0 кв.м.), №3 (побутова, 5.2 кв.м.), №4 (санвузол, 3,0 кв.м.), №5 (майстерня, 5,2 кв.м.), №6 (котельна, 12,7 кв.м.), №7 (тамбур, 4,4 кв.м.), №8 (парова, 6,2 кв.м.), №9 (парова, 12,8 кв.м.), № 10 (миєчна, 52,4 кв.м.), №11 (кабінет, 11,6 кв.м.), №12 (санвузол, 3,0 кв.м.), №13 (комора, 1,7 кв.м.), № 14 (роздягальня, 4,5 кв.м.), № 15 (коридор, 7,3 кв.м.), №16 (кабінет, 4,6 кв.м.), № 17 (кабінет, 9,7 кв.м.), № 18 (коридор, 12,1 кв.м.), № 19 (тамбур,4,1 кв.м.), № 20 (роздягальня, 33,2 кв.м.) .

7.15. 15.03.2016 до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесені зміни, відповідно до яких у власності ТОВ "Водолій-М" за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 20 зазначено об`єкт нерухомого майна банно-оздоровчий комплекс: нежитлові приміщення мансарди № 24, 25 в літ. "А-1", скважина "К", загальною площею 207,5 кв.м.

7.16. Також, 15.03.2016 до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права власності Бєлова Є.М. на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 20, а саме: нежитлові приміщення літ."А-1" 1-ого поверху № 1-20 загальною площею 263,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , Дергачівський р-н, Харківська обл. Підстава виникнення права власності: декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 04.03.2016, акту приймання-передачі нерухомого майна від 11.03.2016 №2, договору про спільну діяльність від 02.08.2013 та технічного паспорту від 11.03.2016. Зазначене підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.03.2016 .

7.17. 23.03.2016 між Бєловим Є.М. та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір (далі - Іпотечний договір) в забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця ( Бєлова Є.М. ) за договором позики, укладеним між сторонами у простій формі 20.02.2012, згідно якого Бєлов Є.М. отримав від ОСОБА_1 500 000,00 грн строком виконання не пізніше 24.03.2016. Предметом іпотеки за цим договором є спірне майно.

7.18. Відповідно п. 6 Іпотечного договору, іпотекодержатель ( ОСОБА_1 ) набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення іпотекодавцем ( Бєловим Є.М. ) сплати боргу більш ніж на п`ять днів за договором позики, в забезпечення якого укладається цей договір.

7.19. 25.03.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. на підставі іпотечного договору № 429, виданого 23.03.2016, зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-ого поверху № № 1-20 в літ "А-1" загальною площею 263,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 н, Харківська обл. за ОСОБА_1 .

7.20. Розпорядник майна-керівник боржника звернувся до суду із заявою в порядку статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" про спростування майнових дій боржника.

7.21. Ухвалою Господарського суду Харківської області суду від 15.03.2018 задоволено заяву розпорядника майна-керівника боржника (ліквідатора) в частині спростовання майнових дій боржника, які полягають в переданні нежитлових приміщень 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 до ФОП Бєлова Є.М. на підставі акту приймання-передачі №2 від 11.03.2016 до договору про спільну діяльність від 02.08.2013, яка була залишена без змін в цій частині постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018.

7.22. У зв`язку із спростуванням майнових дій боржника, ліквідатором також подано заяву про визнання недійсним іпотечного договору від 23.03.2016, укладеного між Бєловим Є.М. та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 429.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

8. 22.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою від 21.10.2019 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі № 922/6545/15, підтвердженням чого є відбиток вхідного штампу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на першому аркуші касаційної скарги.

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 922/6545/15 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 22.10.2019.

10. Крім того, матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 від 21.10.2019 містять заяву від 21.10.2019 про зупинення виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 та ухвали Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі № 922/6545/15 або зупинення їх дії.

11. Також, 23.10.2019 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання від 21.10.2019 про зупинення виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 та ухвали Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі № 922/6545/15 або зупинення їх дії.

12. Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2019 у даній справі, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі № 922/6545/15 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 21.10.2019 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2019; призначено розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 від 21.10.2019 на 12.11.2019 о 10:45; відмовлено в задоволенні заяви та клопотання ОСОБА_1 від 21.10.2019 про зупинення виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 та ухвали Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі № 922/6545/15 або зупинення їх дії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

13. Не погоджуючись з прийнятою постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції повністю та відмовити у задоволенні заяви ліквідатора (від 27.05.2019 вх.№ 12783) повністю.

14. В обґрунтування своїх доводів, скаржник зазначає наступне.

14.1. Частиною 2 статті 20 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено спосіб поновлення порушеного права кредиторів після спростування майнових дій боржника, водночас не передбачено вчинення жодних дій, направлених на визнання недійсними договорів, які були укладені в подальшому задля витребування майна у теперішнього власника.

14.2. Предмет іпотеки, на момент посвідчення Іпотечного договору, відповідав вимогам встановленим ст. 5 Закону України "Про іпотеку" та п.5.5. - 5.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

14.3. На момент посвідчення Іпотечного договору, майно (яке було предметом іпотечного договору) належало на праві власності Білову Є . М .

14.4. Заявником (ліквідатором) не надано доказів, що в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ТОВ "Водолій-М" було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 20.

14.5. Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним договору про спільну діяльність від 02.08.2013, укладеного між ТОВ "Водолій-М" та ФОП Бєловим Є.М.

14.6. Судами попередній інстанцій не зазначено підстав, для визнання недійним спірного договору.

14.7. Заява ліквідатора ТОВ "Водолій-М" про визнання недійсним Іпотечного договору подана та розглянута в порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 20 Закону про банкрутство.

15. У судовому засіданні 12.11.2019 представник скаржника підтримав касаційну скаргу з підстав наведених в ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

16. Однособовим товариством з обмеженою відповідальністю "Суперабразив" подано відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

17. У судовому засіданні 12.11.2019 представник заявника заперечив проти касаційної скарги з підстав наведених у відзиві.

Позиція Верховного Суду

18. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

19. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

20. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

21. Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

22. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

23. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

24. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

25. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

26. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

27. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою знайшла відображення в Конституції України.

28. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

29. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах."

30. Предметом розгляду у даній справі, є заява ліквідатора ТОВ "Водолій-М" -арбітражного керуючого Безпалого С.О. про визнання недійсним Іпотечного договору від 23.03.2016, укладеного між Бєловим Є.М. та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 429.

31. Суди попередніх інстанцій не заперечують, що боржник - ТОВ "Водолій-М" не є стороною оспорюваного Іпотечного договору від 23.03.2016.

32. Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

33. Згідно з пункту 8 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

34. Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

35. За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення вказаних спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом (як правило) без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство за для судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

36. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

37. Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута.

38. Перш за все, наведений вище принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи.

39. Як встановлено судами попередніх інстанцій, спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., є єдиним майновим активом банкрута.

40. Суди попередній інстанцій зазначили, що не дивлячись на те, що спірне нерухоме майно і повернено у власність банкрута за судовим рішенням на підставі статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", але це майно наразі обтяжене іпотечними зобов`язаннями, і внаслідок невиконання Бєловим Є.М. умов договору позики від 20.02.2012, вимоги саме ОСОБА_1 , а не кредиторів у даній справі про банкрутство, будуть погашатись за рахунок цього майна, тому звернення ліквідатора із вимогами про визнання Іпотечного договору недійсним направлено саме на унеможливлення безоплатного відчуження майна на користь третіх осіб, що у даному випадку реалізовано шляхом незаконного виведення активів боржника колишнім директором ТОВ "Водолій-М" з подальшою передачі його в забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 та забезпечить поновлення порушеного права, та буде адекватним наявним обставинам справи.

41. Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з обґрунтованою позицією судів попередніх інстанцій про те, що вимога ліквідатора про визнання Іпотечного договору, укладеного між Бєловим Є.М. та ОСОБА_1 , недійсним з метою реалізації принципу судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, задля ефективного захисту прав та законних інтересів як кредиторів, так і боржника - підлягає розгляду в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій-М" у справі № 922/6545/15. (Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 915/715/16).

42. Отже, доводи касаційної скарги, наведені в п.п. 14.7. постанови є безпідставними та спростовуюся зазначеним вище.

43. Щодо визнання Іпотечного договору недійсним, колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає наступне.

44. Норми статей 203, 215 ЦК України визначають загальні правові підстави визнання правочинів недійсними. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

45. Отже, для визнання недійсним правочину ключовим є встановлення обставин недодержання вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, саме в момент вчинення цього правочину. Законодавець не виключає можливості застосування цивільно-правових підстав для визнання недійсними правочинів в межах провадження у справі про банкрутство.

46. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

47. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 23.03.2016 між Бєловим Є.М. та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір в забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця ( Бєлова Є.М. ) за договором позики, укладеним між сторонами у простій формі 20.02.2012.

48. Згідно частини 1 статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

49. Відповідно до частини 4 статті 2 Закону "Про іпотеку", іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

50. Дійсне зобов`язання повинне ґрунтуватися на чинних правових підставах виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених законом, якими є договір або інший правочин, закон, рішення суду (ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України), і повинне бути спрямоване на реальне настання юридичних наслідків.

51. Згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку", основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

52. Отже, згідно із чинним законодавством іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

53. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

54. За приписами статті 1, частини 1 статті 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна. За правилами, визначеними Законом № 898-ІV, регулюється застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об`єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

55. Об`єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

56. Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

57. Як встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.03.2018 у даній справі спростовано майнові дії боржника, які полягають в переданні нежитлових приміщень 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1., до ФОП Бєлова Є.М. на підставі акту приймання-передачі № 2 від 11.03.2016 до договору про спільну діяльність від 02.08.2013, яка була залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 в цій частині.

58. У вказаних судових рішеннях встановлено, що директором ТОВ "Водолій-М" ОСОБА_5 після порушення провадження у справі про банкрутство без погодження з розпорядником майна вчинено дії щодо поділу та безоплатного відчуження частини нерухомого майна, що належали на праві власності боржнику, а саме: нежитлових приміщень в банно-оздоровчому комплексі 1-го поверху №№ 1-20; в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20.

59. Отже, суди попередніх інстанцій, з`ясувавши преюдиційні обставини про те, що в момент укладення Іпотечного договору від 23.03.2016, власником переданого в іпотеку майна було ТОВ "Водолій-М", а не Бєлов Є.М. , тому останній не мав права укладати спірний договір іпотеки, дійшли правильного висновку, що зміст договору іпотеки суперечить частині 2 статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України "Про іпотеку". Тому твердження скаржника ( ОСОБА_1 ) про те, що Бєлов Є.М. був власником іпотечного майна на момент укладення Іпотечного договору (п.п. 14.3. постанови) є хибними.

60. З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірний договір іпотеки від 23.03.2016 не відповідає вимогам частини 1 статті 203 ЦК України, що як наслідок, в силу приписів частин 1, 3 статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним з моменту його укладення.

61. Доводи касаційної скарги, зазначені в п.п. 14.4. постанови, зокрема про те, що заявником (ліквідатором) не надано доказів, що в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ТОВ "Водолій-М" було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 20, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються фактичними обставинами встановленими судами попередніх інстанцій, зокрема спростовуються у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 у даній справі, в якому було встановлено, серед іншого, наступне:

- "…технічний паспорт на виробничий будинок: банно-оздоровчий комплекс станом на 22.06.2012, технічний паспорт на виробничий будинок: нежитлова будівля літ. А-1 (банно-оздоровчий комплекс) станом на 18.09.2015, а також технічні паспорти на виробничий будинок: нежитлова будівля літ. А-1 (банно-оздоровчий комплекс) станом на 11.03.2016 щодо приміщення мансардного поверху, загальною площею 207, 5 кв.м., та приміщення першого поверху, загальною площею 263,4 кв.м., свідчать про те, що експлікація та характеристика господарських будинків та споруд не відрізняється.

- Вказане також підтверджується наявним в матеріалах справи копією договору оренди приміщення від 01.06.2013, укладеного між ТОВ "Водолій-М" в особі директора ОСОБА_5 та ФОП Бєловим Є.М. , згідно якого ТОВ "Водолій-М" передав Бєлову Є.М. в оренду приміщення першого поверху літ."А-1" № № 1-20 загальною площею 263,4 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які, як зазначено в договорі оренди, належать боржнику на праві власності відповідно свідоцтва на право власності від 06.09.2012.

- Отже, загальна площа та літерація переданих у приватну власність керівником боржника ФОП Бєлову Є.М. об`єктів нерухомого майна співвідноситься із загальною площею та літерацією об`єктів нерухомого майна, що перебувало у власності ТОВ "Водолій-М", а отже твердження скаржника про утворення нового нерухомого майна за результатами їх спільної діяльності на підставі договору про спільну діяльність 02.08.2013 є такими, що не відповідають дійсності."

62. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації") одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Принцип правової визначеності вимагає, серед іншого, щоб якщо суди ухвалили остаточне рішення в питанні, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

63. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

64. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а постанова Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 та ухвала Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 прийняті у відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судами, водночас доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанції, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, відтак підстав для їх скасування не вбачається.

65. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної та ухвали суду першої інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 від 21.10.2019 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі № 922/6545/15 залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі № 922/6545/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н. Г. Ткаченко