ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа№ 910/3382/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/3382/19 (суддя Сташків Р.Б., м. Київ)

за позовом споживчого товариства "УТФ", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс", м. Київ

про стягнення 14 666,01 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року споживче товариство "УТФ" (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (надалі-відповідач) заборгованості та штрафних санкцій за Договором поставки макухи соєвої № 368/2017/КАМ/О від 29.09.2017 у розмірі 14 666,01 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за поставлений йому товар.

Вимоги вказаного позову обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином покладені на нього обов`язки щодо своєчасної оплати товару, у зв`язку з чим, зобов`язаний сплатити суму заборгованості за договором поставки макухи соєвої № 368/2017/КАМ/О від 29.09.2017 у сумі 14666,01 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/3382/19 (суддя Сташків Р.Б., м. Київ) позов задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на користь споживчого товариства "УТФ" 3% річних у сумі 975 грн 35 коп., інфляційні втрати у сумі 5 007 грн 98 коп., витрати на адвоката у сумі 1 223 грн 91 коп. та судовий збір у сумі 783 грн 72 коп.; у іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 19.03.2019, а тому до вимог про стягнення пені за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 20.10.2017 по 26.12.2017 у розмірі 8682,68 грн слід застосувати наслідки пропуску спеціального строку позовної давності. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат відповідають вимогам чинного законодавства.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило частково скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на користь споживчого товариства "УТФ" 3 % річних задовольнити позов у розмірі 894,82 грн, в частині стягнення інфляційних витрат задовольнити позов у розмірі 1 088,69 грн; витрати з судового збору розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, з неправильно встановленими обставинами справи, які мають значення для справи та прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. В апеляційній скарзі скаржник зазначає, зокрема, що позивачем невірно пораховано період прострочення і відповідно сума 3 % річних та інфляційних втрат має бути меншою від тієї, яка була стягнута за рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/3382/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 у справі № 910/3382/19 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/3382/19 залишено без руху.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" надійшла заява про усунення недоліків (на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху) з додатком.

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 у справі № 910/3382/19 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/3382/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

13.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від споживчого товариства "УТФ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/3382/19 без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" без задоволення.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/3382/19 залишити без змін, виходячи із наступного.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.09.2017 між споживчим товариством "УТФ" (надалі - постачальник/позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (надалі - покупець/відповідач) був укладений договір поставки макухи соєвої №368/2017/КАМ/О (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник бере на себе зобов`язання, в порядку та на умовах, визначених даним договором, здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені строки.

Пунктом 3.2 договору визначено, що предметом даного договору є поставка макухи соєвої, отриманої після віджиму олії з насіння сої.

Згідно з п. 4.1 договору поставка товару здійснюється постачальником на умовах терміну DAP (DELIVERED AT PLACE) за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 98.

Відповідно до п. 4.4 договору у момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості, товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, оригінал рахунку-фактури, інші супровідні документи згідно діючого законодавства.

За змістом п.п. 7.2., 7.3. договору розрахунок за товар здійснюється на умовах 80% після оплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарних днів за умови виконання наступних умов:

- постачання покупцю всієї кількості товару згідно виставленого рахунку-фактури,

- сторони підписали належним чином оформлену видаткову накладну

- передача покупцю повного пакету оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 даного договору.

Отже, остаточний розрахунок в розмірі 20% оплати вартості замовного товару здійснюється покупцем протягом 3 робочих днів після того, як постачальник в строки передбаченні чинним законодавством засобом електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, за доводами позивача на виконання умов договору споживчим товариством "УТФ" було поставлено, а відповідачем прийнято товар обсягом 49,940 т. на загальну суму 544 346,00 грн, що підтверджується накладною № 32 від 29.09.2017. Відповідачем в свою чергу товар прийнятий без зауважень та оплачено у повному обсязі, проте з порушенням строків, визначених умовами договору, а тому в порядку п. 8.3. договору, ст. 625 ЦК України та ст. 224 ГК України позивачем нараховані штрафні та фінансові санкції у вигляді пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір № 368/2017/КАМ/О від 29.09.2017 за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Між сторонами було погоджено оплату товару у два етапи: 80 % з відстрочкою 21 на календарний день з моменту поставки товару та 3 робочих дні з моменту реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

З матеріалів справи вбачається, що створена позивачем податкова накладна № 32 від 29.09.2017 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 22.11.2017.

Як зазначалось вище, спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строку оплати товару, який закріплений у розділі 7 Договору.

Так за твердженнями позивача, відповідач, на виконання умов розділу 7 Договору, зобов`язаний був здійснити оплату наступним чином:

- 80 % вартості товару відповідно до п. 7.2 Договору до 19.10.2017 включно;

- 20 % вартості товару відповідно до п. 7.3 Договору протягом трьох робочих днів з моменту реєстрації податкової накладної. Податкова накладна від 29.09.2017 № 32 була зареєстрована позивачем 22.11.2017. Таким чином, оплата 20 % вартості товару мала бути здійснена до 27.11.2017 включно.

Разом з тим, відповідачем 08.11.2017 здійснено оплату вартості товару в розмірі 80 % в сумі 435 476,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 08.11.2017, тобто з простроченням на 20 днів (з 20.10.2017 по 08.11.2017).

Таким чином, остаточний розрахунок за поставлений товар в розмірі 20 % в сумі 108869,20 грн відповідачем здійснено - 26.12.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 23043788, тобто з простроченням на 29 днів (з 28.11.2017 по 26.12.2017).

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вимогами про стягнення з відповідача 14 666,01 грн, з яких: 8 682,68 грн - пеня, 975,35 грн - 3 % річних, 5007,98 грн - інфляційні втрати.

За змістом ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до п. 8.3. договору покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, від вартості неоплаченого товару.

Статтею 549 ЦК України, передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про застосування наслідків спливу строку позовної давності, відповідно до позовної вимоги про стягнення пені в сумі 8682,68 грн.

Також, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано правильний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва при ухваленні оскаржуваного рішення правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо доводів наведених у апеляційній скарзі, то остання не містить доказів, які свідчили б про спростування висновків суду першої інстанції стосовно неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 у справі № 910/3382/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" - без задоволення.

2. Справу повернути до суду першої інстанції.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова