ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.19 Справа № 917/1502/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА», 49005, м. Дніпро, вул.Пісаржевського, 1-а, МФО 300584, ЕДРПОУ 33668606

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Автокраз», 39631, Полтавська обл., м. Кременчук вул. Київська, 62

про стягнення 501 607,83 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представник позивача: не з"явився

представник відповідача: не з"явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Автокраз» про стягнення 501 607,83 грн. заборгованості по Договору № 112/16 от 15.06.2016 р., у тому числі: сума основного боргу у розмірі 445 966,28 грн., пеня у розмірі 51 399,07 грн., 3% річних у розмірі 4 242,48 грн.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.09.2019р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 19.09.19, викликати учасників справи у підготовче засідання, запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

19.09.19 та 23.09.19 від відповідача надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати суми основного боргу, відзив на позов, а також клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 99% .

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.09.2019р. суд постановив відкласти підготовче засідання на 15.10.19, запропонувати сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження, викликати учасників справи в підготовче засідання.

11.10.19 від позивача надійшли коментарі на відзив на позов та клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 99% .

Ухвалою від 15.10.2019 суд постановив закрити підготовче провадження у справі №917/1502/19, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 31.10.19, викликати учасників справи в судове засідання.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 31.10.2019р. суд постановив відкласти розгляд справи на 21.11.19, викликати учасників справи в судове засідання.

18.11.19 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, явку представника в судове засідання не забезпечив.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів позову, 15 червня 2016 р. між ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА» (далі - Продавець) та ТОВ «Торговий дім Автокраз» (далі - Покупець) було укладено договір № 112/16 згідно якого Продавець зобов`язався передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити трубну продукцію (далі - Товар), найменування, сортамент, кількість, ціна якої вказані у специфікаціях, які оформлені у вигляді Додатків до договору, та е його невід`ємною частиною.

Товар по договору поставляється партіями на умовах «FCA, склад склад завода-виробника» згідно Інкотремс 2010.

Датою переходу права власності на товар вважається дата виписки товарної накладної.

Відповідно до умов п.4.1. договору Покупець здійснює розрахунок за поставлений за цим Договором Товар, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця в порядку і строки, зазначені в Додатках до цього Договору.

Відповідно до умов 4.2. договору при проведенні розрахунків за цим Договором Сторони зобов`язуються при заповненні платіжних документів вказувати номер і дату Договору, номер додатка, за яким здійснюється платіж.

За твердженням позивача, відповідно до договору ним була здійснена поставка товару за накладною № 3757170 від 24.04.2019 р. на суму 645 966,28 грн. Товар поставлявся на умовах визначених специфікацією № 16 від 21.01.2019 р.

Специфікацією № 16 від 21.01.2019 передбачено, що оплата здійснюється наступним чином:

50% передплати вартість товару протягом 3 банківських днів з дати підписання даної специфікації;

залишок грошових коштів, перераховуються на рахунок продавця протягом 30 календарних днів з дати відвантаження товару. Датою відвантаження товару вважається дата виписки товарної накладної.

Позивач вказує, що товар був прийнятий покупцем в повному обсязі та без жодних зауважень. З боку відповідача була видана довіреність на отримання ТМЦ серія ААЕ № 487457.

26 липня 2019 р. відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок позивача часткову оплату в розмірі 200 000,00 грн.

За даними позивача, з урахуванням вказаного платежу, борг склав 445 966,28 грн.

Оскільки оплата у розмірі 445 966,28 грн. Відповідачем не була здійснена, вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми основного боргу у розмірі 445 966,28 грн., пені у розмірі 51 399,07 грн., 3% річних у розмірі 4 242,48 грн.

Відповідач у відзиві вказав на сплату ним суми основного суми основного боргу платіжними дорученнями № 7400 від 02.08.19 на суму 200 000,00 грн. та № 7511 від 02.08.19 на суму 245 966,28 грн., а також вказав на неврахування позивачем здійснених ним оплат при нарахуванні пені у розмірі та 3% річних .

При вирішенні спору, суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що відповідно до договору ним була здійснена поставка товару за накладною № 3757170 від 24.04.2019 р. на суму 645 966,28 грн.

Специфікацією № 16 від 21.01.2019 передбачено, що оплата здійснюється наступним чином: 50% передплати вартість товару протягом 3 банківських днів з дати підписання даної специфікації; залишок грошових коштів, перераховуються на рахунок продавця протягом 30 календарних днів з дати відвантаження товару. Датою відвантаження товару вважається дата виписки товарної накладної.

З огляду на дату відвантаження товару та визначений сторонами порядок розрахунку, кінцевим терміном оплати товару є 24.05.19.

В свою чергу, Відповідачем здійснені наступні оплати:

26.07.19 - платіжним дорученням № 7338 від 26.07.19 на суму 200 000,00 грн.

02.08.19 - платіжним дорученням № 7400 від 02.08.19 на суму 200 000,00 грн.

30.08.19 - платіжним дорученням № 7511 від 30.08.19 на суму 245 966,28 грн.

Як вбачається з перелічених вище платіжних доручень, здійснені відповідачем оплати відбулися поза межами строку, що визначений Специфікацією № 16 від 21.01.2019.

При цьому, судом враховано, що:

оплата платіжним дорученням № 7338 від 26.07.19 на суму 200 000,00 грн. здійснена відповідачем до звернення позивача до суду з позовом та врахована ним при визначенні ціни позову;

оплата платіжним дорученням № 7400 від 02.08.19 на суму 200 000,00 грн. здійснена відповідачем до звернення позивача до суду з позовом, проте не врахована ним при визначенні ціни позову;

оплата платіжним дорученням № 7511 від 30.08.19 на суму 245 966,28 грн. здійснена відповідачем після звернення позивача до суду з позовом.

Враховуючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу задоволенню не підлягають, зокрема, в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 200 000,00 грн у позові слід відмовити за необґрунтованістю, в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 245 966,28 грн. провадження у справі підлягає закриттю у зв"язку з відсутністю предмету спору.

Щодо вимог позивача про стягнення пені у розмірі 51 399,07 грн. та 3% річних у розмірі 4 242,48 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України, Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.2 ст.343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» №543/96-ВР від 22.11.1996р. (із змінами та доповненнями) передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 вказаного Закону визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно п. 7.2. Договору, у випадку несвоєчасного здійснення розрахунків по цьому договору за поставлений товар покупець оплачує продавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченого в строк товару за кожен день прострочення.

Так, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов"язань за Договором, згідно п.7.2 Договору, ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення пені у розмірі 51 399,07 грн. та 3% річних у розмірі 4 242,48 грн. за період з 25.05.19 по 19.08.19, зокрема:

за період прострочення з 25.05.19 по 26.07.2019 на суму боргу 645 996,28 грн, виходячи зі ставки - 0,1% від суми боргу (пеня), та 3% річних;

за період прострочення з 27.07.19 по 19.08.2019 на суму боргу 445966,28 грн, виходячи зі ставки - 0,1% від суми боргу (пеня), та 3% річних.

Суд перевіривши розрахунок пені, вважає, що розмір пені підлягає уточненню виходячи з приписів ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Крім того, пеня підлягає перерахунку з врахуванням того, що позивачем при здійсненні нарахувань не врахована здійснена відповідачем оплата 02.08.19 платіжним дорученням № 7400 від 02.08.19 на суму 200 000,00 грн.

Зважаючи на зазначене, суд провів власний розрахунок сум пені (використовуючи калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН"), не виходячи, при цьому, за межі визначених позивачем періодів нарахування пені:

сума боргу 645 966,28 грн. за період прострочення з 25.05.19 по 26.07.2019, виходячи зі ставки - подвійна облікова ставка НБУ,

сума боргу 445 966,28 грн. за період прострочення з 27.07.19 по 02.08.2019, виходячи зі ставки - подвійна облікова ставка НБУ,

сума боргу 245 966,28 грн. за період прострочення з 03.08.19 по 19.08.2019, виходячи зі ставки - подвійна облікова ставка НБУ.

За підрахунком суду, загальний розмір пені, що підлягає стягненню за заявлений позивачем період, становить 45 684,83 грн.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних, вважає, що розмір 3% річних підлягає уточненню з врахуванням того, що позивачем при здійсненні нарахувань не врахована здійснена відповідачем оплата 02.08.19 платіжним дорученням № 7400 від 02.08.19 на суму 200 000,00 грн.

Зважаючи на зазначене, суд провів власний розрахунок сум 3% річних (використовуючи калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН"), не виходячи, при цьому, за межі визначених позивачем періодів нарахування 3% річних:

сума боргу 645 966,28 грн. за період прострочення з 25.05.19 по 26.07.2019,

сума боргу 445 966,28 грн. за період прострочення з 27.07.19 по 02.08.2019,

сума боргу 245 966,28 грн. за період прострочення з 03.08.19 по 19.08.201.

За підрахунком суду, загальний розмір пені, що підлягає стягненню за заявлений позивачем період, становить 3945,13 грн.

За даних обставин, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення 45 684,83 грн. пені та 3945,13 грн. 3% річних, в іншій частині вимог про стягнення пені та 3% річних - у позові відмовити за необгрунтованістю.

Щодо клопотання відповідача про зменшення про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, оскільки відповідачем зобов`язання виконане, а відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі, що підтверджується звітом про фінансовий стан на 31.12.18, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як вже було встановлено судом, сторони уклали Договір, погодившись на викладені в Договорі умови. Умови Договору фактично виконані відповідачем з порушенням строків, які зазначені в Договорі, в той час, як Договір підлягав обов"язковому виконанню, а за його невиконання Договором передбачена відповідальність.

Посилання відповідача на відсутність коштів не звільняє відповідача від обов"язку вчасно виконати роботи, оскільки підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик, а відповідач сам погодився на запропоновані умови Договору, чим взяв на себе обов"язок беззаперечно виконувати їх.

Враховуючи все вищезазначене, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідач не надав жодних заперечень проти позову чи контррозрахунку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у сумі 744,44 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Автокраз», 39631, Полтавська обл., м. Кременчук вул. Київська, 62 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА», 49005, м. Дніпро, вул.Пісаржевського, 1-а, МФО 300584, ЕДРПОУ 33668606 пеню у розмірі 45 684,83 грн., 3945,13 грн. 3% річних, 744,44 грн. грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 245 966,28 грн. провадження у справі закрити.

4.В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.11.2019 р.

Суддя Киричук О.А.