ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа№ 910/4315/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Романова Ю.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.07.2019 (повний текст якого складено 01.08.2019)

у справі № 910/4315/19 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Київської міської ради

до Київського обласного територіального відділення

Антимонопольного комітету України

про скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач) про скасування рішення. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що рішення відповідача №60/2-р/к від 29.01.2019 прийнято з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, позивач вважає, що Адміністративна колегія дійшла помилкового висновку щодо наявності антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання надаються пільги чи інші переваги, які ставлять їх у привілейоване становище щодо конкурентів, що може призвести до спотворення конкуренції на відповідному ринку в м. Києві у прийнятті рішення Київської міської ради № 21/4085 від 08.02.2018 в частині п. 2 примітки Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 08.02.2018 №21/4085, щодо можливості встановлювати інший розмір орендної ставки ніж передбачено Методикою та в частині п. 10 Таблиці 2 «Орендні ставки за використання нерухомого майна». За твердженнями позивача, визначення методики розрахунку орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності, здійснюється саме органами місцевого самоврядування, відтак є виключними повноваженнями, а діяльність зі збору та сортування вторинної сировини впливає на благоустрій території та побутове обслуговування населення, з огляду на що Київська міська рада в межах своїх повноважень приймає рішення щодо розміру орендної ставки для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини. При цьому, Київська міська рада в особі Постійної комісії КМР з питань власності, як власник майна територіальної громади м. Києва, самостійно приймає рішення щодо розміру орендної плати за майно територіальної громади. Рішення № 21/4085 прийнято Київської міською радою в межах власних повноважень та у спосіб, визначений законодавством, що підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2019 у справі № 826/12473/18, яким відмовлено в позові ФОП Григорчука Юрія Володимировича до Київської міської ради про визнання протиправним та часткове скасування рішення Київради №21/4085 від 08.02.2018 в частині визначення орендних ставок для розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини.

Заперечуючи поти позову, відповідач подав відзив, в якому стверджував, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач повно та всебічно з`ясував обставини, які мають значення для справи; обставини справи належним чином встановлені та підтверджені відповідними доказами; висновки, викладені у рішенні, відповідають обставинам справи; при розгляді справи правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/4315/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим судовим рішенням, Київська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування своїх вимоги зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено за неправильного застосуванняа норм матеріального права, та за невідповідності висновків суду обставинам справи. За твердженнями апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов невірного висновку про те, що пункт 10 Таблиці 2 «Орендні ставки ....» не відповідає частині другій статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої методика розрахунку орендної плати для об`єктів комунального майна визначається на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності. На переконання апелянта, висновок суду про те, що згідно Методики № 786 такий критерій як відстань від житлових будинків не входить до складу основних критеріїв при визначенні розміру орендних ставок (врахуванню підлягає тільки вид діяльності суб`єкта та цільове призначення нерухомого майна) є хибним, оскільки Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1965 №786, не містить такого поняття як «перелік основних критеріїв для визначення розміру орендної плати» та має встановлені ставки, які залежать від місцезнаходження об`єкту оренди. В той же час Методикою № 786 визначено послідовність, спосіб та формулу розрахунку орендної плати, які так само враховані в Методиці розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду. При розрахунку орендної плати вартість об`єкту оренди застосовується одна і таж, змінюється лише ставка, що застосовується до вартості. Крім цього, апелянт стверджував, що суд першої інстанції взагалі не звернув увагу на те, що у спірному рішенні відповідачем не було з`ясовано наявності чи відсутності попиту на об`єкти оренди, що використовуються для розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини, не вивчено вартість послуг на ринку збору та сортування вторинної сировини в місті Києві, не було порівняно розмір орендної плази за об`єкти комунальної власності та об`єкти приватної власності, не вивчено попит населення на отримання таких послуг. За твердженнями апелянта, встановлення для розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини, ставки в розмірі 25 % у випадку розміщення на відстані менше ніж 200м від житлових будинків та 5% на відстані 200 м та більше від житлових будинків в Методиці розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва було здійснено Київською міською радою в межах повноважень, визначених законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про оренду державного та комунального майна», Цивільним та Господарським кодексами України. Єдиним критерієм відмінності ставок для таких суб`єктів господарювання є місце розташування об`єкту оренди. Рішення № 21/4085 прийнято Київської міською радою в межах власних повноважень та у спосіб, визначений законодавством, адже Київська міська рада в особі Постійної комісії КМР з питань власності, як власник майна територіальної громади м. Києва, самостійно приймає рішення щодо розміру орендної плати за майно територіальної громади.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що встановлення в рішенні Київської міської ради № 21/4085 різних розмірів орендної плати за використання нерухомого комунального майна при одному цільовому призначені, а саме розміщенні суб`єктів, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини відповідно до Закону України «Про відходи», не має економічного обґрунтування та суперечить створенню єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду комунального майна, адже згідно Методитики № 786 такий критерій, як відстань від житлових будинків не входить до складу критеріїв при визначенні розміру орендних ставок (врахуванню підлягає лише вид діяльності та цільове призначення нерухомого майна). Крім цього, оскільки на підставі п. 8 Методики № 786 місцезнаходження об`єкта оренди вже має бути враховано під час проведення незалежної оцінки вартості об`єкта, тобто оціночна вартість об`єкта оренди залежить в тому числі й від його місцезнаходження, відповідач вважає доведеними висновки місцевого суду про те, що під час визначення розміру орендної плати Київською міською радою застосовується один і той же критерій (місцезнаходження об`єкта оренди) двічі - під час визначення оціночної вартості об`єкта оренди та під час встановлення орендної ставки, що свідчить про незаконність та необґрунтованість такого рішення Київської міської ради щодо встановлення різних орендних ставок суб`єктам в залежності від їх місцезнаходження. Вказані обставини, на переконання відповідача, створюють суб`єктам господарювання, що діють на ринку збору та сортування вторинної сировини в межах міста Києва дискримінаційні (гірші) умови діяльності порівняно з конкурентами, що може призвести до спотворення конкуренції на ринку товару. При цьому, відповідач не ставить під сумнів визначення та затвердження Рішенням № 21/4085 орендних ставок без використання критерію цільового призначення, а наголошує на подальшому врахуванні та внесенні до розміру орендних ставок щодо оренди комунального майна подвійного критерію місцезнаходження об`єкта оренди - під час визначення оціночної вартості об`єкта оренди та під час встановлення орендної ставки, а також встановлення дискримінаційних умов для суб`єктів господарювання на відповідному ринку. Відповідач також акцентував увагу на тому, що рішення Постійної комісії з питань власності, оформлене протоколом № 17/93 від 22.05.2018, щодо встановлення іншого розміру орендної ставки (зменшення) конкретному суб`єкту господарювання, прийняте на підставі п. 2 Примітки до Методики розрахунку, є прикладом негативного впливу на конкуренцію та її спотворення шляхом надання певним суб`єктам господарювання пільг порівняно з іншими суб`єктами господарювання, що діють на одному ринку. Крім цього, відповідач вказував, що не ставило під сумнів визначення та розробку Методики розрахунку органами місцевого самоврядування Київською міською радою, підставою для визнання порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції є встановлення пунктом 10 Таблиці 2 «Орендні ставки за використання нерухомого майна» Методики розрахунку різної орендної ставки при визначенні орендної плати (5% та 25%) для надання в оренду нерухомого комунального майна одного цільового призначення для розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 26.11.2019 з`явились представники сторін, представник позивача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, за результатами розгляду справи №110/60/52-рп/к.18 Адміністративною колегією Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення, Антимонопольний комітет) прийнято рішення №60/2-р/к від 29.01.2019 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції», яким:

- визнано, що Київська міська рада своїми діями, які полягають у визначенні пунктом 2 примітки Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, в редакції рішення Київської міської ради від 08 лютого 2018 року 21/4085, можливості встановлювати інший розмір орендної ставки ніж передбачено Методикою, вчинила порушення, передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом сьомим частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у наданні окремим суб`єктам господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить або може призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції;

- визнано, що Київська міська рада своїми діями, які полягають у визначенні пунктом 10 Таблиці 2 «Орендні ставки за використання нерухомого майна» Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, в редакції рішення Київської міської ради від 08 лютого 2018 року № 21/4085, різних розмірів орендної ставки при визначенні орендної плати за використання нерухомого комунального майна при одному цільовому призначені, а саме при розміщенні суб`єктів, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини, вчинила порушення, передбачене пунктом 3 статті 50 та абзацом восьмим частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у прийнятті рішення внаслідок якого суб`єктам господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови порівняно з конкурентами;

- зобов`язано Київську міську раду у місячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке зазначене у пункті 1 резолютивної частини цього рішення шляхом виключення з Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 пункту 2 Примітки;

- зобов`язано Київську міську раду у місячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення шляхом встановлення у Методиці розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, в редакції рішення Київської міської ради від 08 лютого 2018 року № 21/4085, єдиного розміру орендної ставки для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини.

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції» законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, Законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці (ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Відповідно до ст. 3 згаданого Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відноситься участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Положеннями ст. 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведені перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Антимонопольний комітет України згідно ст. 5 вказаного Закону здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Як встановлено матеріалами справи, Київська міська рада VII скликання 21.04.2015 на III сесії ухвалила рішення №415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва», яким, зокрема, затвердила Методику розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

Рішенням Київської міської ради № 21/4085 від 08.02.2018 до рішення від 21.04.2015 № 415/1280 внесено зміни, в тому числі й до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва (далі - Методика розрахунку).

Відповідно до вказаної Методики при розрахунках суми орендної плати використовуються ставки, які затверджені рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015 (в редакції рішення № 21/4085 від 08.02.2018).

Положеннями п. 10 Таблиці 2 «Орендні ставки за використання нерухомого майна» Методики розрахунку (в редакції рішення Київської міської ради № 21/4085 від 08.02.2018) визначено, що при наданні в оренду об`єктів нерухомого майна територіальної громади міста Києва суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини застосовується орендна ставка у розмірі 5% у випадку розміщення таких суб`єктів на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків, у розмірі 25% для тих суб`єктів, які розміщені на відстані менше, ніж 200,0 метрів від житлових будинків.

Разом з цим, за результатом розгляду справи №110/60/52-рп/к.18, відповідач дійшов висновку, що при здійсненні суб`єктами господарювання, які конкурують між собою, своєї діяльності на відповідному ринку, для одних з них може застосовуватися орендна ставка на рівні 5%, для інших у п`ять разів вище - 25%, чим створюються дискримінаційні умови для їх діяльності порівняно з конкурентами, внаслідок визначення більшого розміру орендної плати порівняно з іншими. Вищенаведене може призвести до погіршення умов господарювання для окремих підприємців чи їхніх груп та нерівності ринкової позиції. Умови для розвитку одних суб`єктів господарювання можуть стати гіршими, ніж для інших учасників на одному і тому ж ринку.

Відділення встановило, що порядок оренди комунального майна визначається Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Орендарями комунального майна територіальної громади міста Києва є суб`єкти господарювання, які виявляють бажання брати в оренду відповідне нерухоме майно за цільовим призначенням для збирання та сортування, перероблення відходів, в тому числі і вторинної сировини. Товарними межами ринку є збирання і заготівля відходів як вторинної сировини (КВЕД 38.11) та сортування відходів (КВЕД 38.32). При визначенні територіальних меж ринку послуг збирання та сортування, перероблення відходів, в тому числі і вторинної сировини, враховано мінімальну територію, за межами якої тримання (надання) відповідних послуг є недоцільним та/або неможливим. Отже, враховуючи наведене, територіальними межами ринку збирання і заготівлі відходів як вторинної сировини (КВЕД 38.11 ) та сортування відходів (КВЕД 38.32) є територія міста Києва. Часовими межами ринку є 2018 рік, тобто проміжок часу, протягом якого запишались незмінними структура ринку, співвідношення попиту та пропозицій на ньому (п.п.22-26 Рішення).

Як вище згадувалось, рішенням Київської міської ради № 21/4085 від 08.02.2018 до рішення від 21.04.2015 № 415/1280 внесено зміни, в тому числі й до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва (далі - Методика розрахунку).

Відповідно до цієї Методики розрахунку при розрахунках суми орендної плати використовуються ставки, що затверджені рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015 (в редакції рішення № 21/4085 від 08.02.2018).

Розмір орендної плати визначається як добуток вартості орендованого майна згідно з висновком про вартість майна на відповідну орендну ставку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Методика розрахунку орендної плати для об`єктів комунального майна визначається на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

За змістом Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, далі - Методика № 786, вбачається, що метою її розроблення є створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду, розміри затверджених орендних ставок залежать від цільового призначення нерухомого майна та діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання - орендарями.

Водночас, пунктом 10 Таблиці 2 «Орендні ставки за використання нерухомого майна» Методики розрахунку (в редакції рішення Київської міської ради № 21/4085 від 08.02.2018) визначено, що при наданні в оренду об`єктів нерухомого майна територіальної громади міста Києва суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини застосовується орендна ставка у розмірі 5%, у випадку розміщення таких суб`єктів на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків, а також у розмірі 25% для тих суб`єктів, які розміщені на відстані менше, ніж 200,0 метрів від житлових будинків.

За приписами ст. 1 Закону України «Про відходи» збирання і заготівля відходів як вторинної сировини (КВЕД 38.11 ) - діяльність, пов`язана із збиранням, купівлею, прийманням, зберіганням, обробленням (переробленням), перевезенням, реалізацією і постачанням таких відходів переробним підприємствам на утилізацію, а також надання послуг у цій сфері; сортування відходів (КВЕД 38.32) - механічний розподіл відходів за їх фізико-хімічними властивостями, технічними складовими, енергетичною цінністю, товарними показниками тощо з метою підготовки відходів до їх утилізації чи видалення.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування відходів, в тому числі вторинної сировини, на території міста Києва є конкурентами на відповідному ринку.

Об`єкти поводження з відходами - місця чи об`єкти, що використовуються для збирання, зберігання, сортування, оброблення, перероблення, утилізації, видалення, знешкодження та захоронення відходів (ст. 1 Закону України «Про відходи»).

З огляду на наведене, відповідачем встановлено, що нерухоме майно територіальної громади міста Києва передається в оренду за цільовим призначенням для збирання та сортування, перероблення відходів, в тому числі і вторинної сировини, що є різновидом відходів в розумінні Закону України «Про відходи», є об`єктами поводження з відходами.

Положеннями пунктів 40-43 Рішення відповідача зазначено, що об`єкти поводження з відходами відносяться до нерухомого майна з відповідним єдиними цільовим призначенням, а відтак, при їх оренді орендна плата повинна визначатися на єдиних підставах.

Натомість, Київська міська рада рішенням № 21/4085 від 08.02.2018 встановила різні розміри орендної ставки при визначенні орендної плати за використання нерухомого комунального майна при одному цільовому призначені, а саме розміщення суб`єктів, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини, а саме:

- 5% для суб`єктів, що орендують нерухоме майно комунальної власності на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків;

- 25% для суб`єктів, що орендують нерухоме майно комунальної власності за тим же цільовим призначенням, але яке розташоване на відстані менше ніж 200,0 метрів від житлових будинків.

Антимонопольний комітет України зазначав, що встановлення різних розмірів орендних ставок суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на одному товарному ринку, виходячи з їх місцезнаходження (відстань розташування від житлових будинків), може призвести до надання переваг одним суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини, та які знаходяться на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків та ставити їх у привілейоване становище порівняно із конкурентами й заміняти власні досягнення суб`єктів господарювання як джерело здобуття ними переваг у конкуренції за допомогою зовнішніх чинників, а саме, зниження розміру орендної ставки лише за критерієм місцезнаходження об`єктів поводження з відходами. При цьому, такий критерій як відстань від житлових будинків не входить до складу основних критеріїв при визначенні розміру орендних ставок (вид діяльності суб`єкта та цільове призначення нерухомого майна), не має економічного обґрунтування та суперечить створенню єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду комунального майна, внаслідок чого певне коло суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на ринку зі збору та сортування вторинної сировини будуть вимушені платити більший розмір орендної плати порівняно з конкурентами, які діють на цьому ж ринку в межах міста Києва.

У спірному рішенні відповідач вказав, що місцезнаходження об`єктів поводження з відходами (об`єктів оренди) саме по собі має вплив на кінцевий розмір орендної плати відповідних суб`єктів господарювання, оскільки відповідно до п. 8 Методики № 786 місцезнаходження об`єкта оренди має бути враховане під час проведення незалежної оцінки вартості об`єкта, тобто оціночна вартість об`єкта оренди залежить, в тому числі, і від його місцезнаходження, а сама оціночна вартість, в свою чергу, є складовою під час визначення розміру орендної плати.

З огляду на наведене, відповідачем правомірно встановлено, що чинна редакція пункту 10 Таблиці 2 «Орендні ставки за використання нерухомого майна» Методики розрахунку (в редакції рішення Київської міської ради № 21/4085 від 08.02.2018) призводить до подвійного застосування такого критерію як місцезнаходження при визначенні розміру орендної плати суб`єктам господарювання на ринку збору та сортування вторинної сировини - під час визначення оціночної вартості об`єкта оренди та під час встановлення орендної ставки, що призводить до необґрунтованого підвищення розміру орендної плати для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини та розміщуються на відстані менше 200,0 метрів від житлових будинків у порівнянні із суб`єктами, що здійснюють діяльність на цьому ж ринку, але знаходяться на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків.

Зокрема, в спірному рішенні Антимонопольний комітет вказав, що внаслідок зазначеного нерівного підходу до визначення умов оренди об`єктів поводження з відходами для суб`єктів господарювання на ринку збору та сортування вторинної сировини створюються нерівні умови конкуренції, і як наслідок відбувається усунення з ринку або недопущення на ринок інших суб`єктів господарювання через нерівні умови визначення розміру орендних ставок, що в свою чергу впливає на умови обігу товарів на ринку.

Зазначені висновки відповідача є цілком законними та обґрунтованими, як і висновки про те, що вказані обставини створюють суб`єктам господарювання, що діють на ринку збору та сортування вторинної сировини в межах міста Києва, дискримінаційні (гірші) умови діяльності порівняно з конкурентами, що може призвести до спотворення конкуренції на ринку товару.

Доводи позивача (апелянта) про відсутність при прийнятті рішення КМР №21/4085 порушень законодавства про захист економічної конкуренції з тих підстав, що визначення методики розрахунку орендної плати для об`єктів, які перебувають у комунальній власності, здійснюється саме органами місцевого самоврядування, відтак є виключними повноваженнями; діяльність зі збору та сортування вторинної сировини впливає на благоустрій території та побутове обслуговування населення, і КМР в межах своїх повноважень приймає рішення щодо розміру орендної ставки для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини; Київська міська рада в особі Постійної комісії КМР з питань власності, як власник майна територіальної громади м. Києва, самостійно приймає рішення щодо розміру орендної плати за майно територіальної громади, вірно відхилені судом першої інстанції, як такі, що жодним чином не спростовують вищевказаних висновків Антимонопольного комітету, наведених у спірному рішенні.

Судом правомірно прийнято до уваги, що рішенням відповідача встановлено, зокрема, що орендаторами нерухомого майна комунальної власності з цільовим призначенням - збір та сортування вторинної сировини, є ТОВ «Київміськвторресурси» та ТОВ «КС Еко», яким відповідно до пункту 10 Таблиці 2 Методики розрахунку встановлена орендна ставка в розмірі 5% як об`єктам, які розміщені на відстані 200,0 метрів та більше від житлових будинків.

Крім цього, на підставі зазначеного пункту 2 Примітки Методики розрахунку Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) листом №062/05/18-4501 від 16.05.2018 звернувся до Постійної комісії Київської міської ради з питань власності з пропозицією розглянути на черговому засіданні питання встановлення ТОВ «КС Еко» орендної ставки в розмірі 2,5% для площі, яку ТОВ «КС Еко» орендує саме для здійснення діяльності по збору та сортуванню вторинної сировини.

Рішенням Постійної комісії з питань власності, оформленим протоколом № 17/93 від 22.05.2018, вирішено зменшити ТОВ «КС Еко» розмір орендної ставки з 5% до 2,5%.

Таким чином, Антимонопольний комітет правомірно встановив, що зазначене вище рішення щодо встановлення іншого розміру орендної ставки (зменшення) конкретному суб`єкту господарювання, прийняте на підставі пункту 2 Примітки до Методики розрахунку є прикладом негативного впливу на конкуренцію та її спотворення шляхом надання певним суб`єктам господарювання пільг порівняно з іншими суб`єктами господарювання, що діють на одному товарному ринку, а саме на товарному ринку послуг зі збору та сортування вторинної сировини в місті Києві.

При цьому, слід звернути увагу позивача (апелянта) на те, що в даному випадку не йдеться про виключні повноваження Київської міської ради, як власника майна територіальної громади міста Києва, щодо встановлення орендних ставок за користування таким майном, і такі повноваження Антимонопольним комітетом не оспорюються. Реалізація Київською міською радою відповідних повноважень не має призводити до надання окремим суб`єктам господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів.

Доводи позивача про те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2019 у справі № 826/12473/18 встановлено законність рішення Київської міської ради №21/4085, вірно не взято місцевим судом до уваги, адже при розгляді цієї судової справи не досліджувалось питання порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

За приписами ст. 59 «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України «Про санкції»; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи №110/60/52-рп/к.18 та повноту їх встановлення в оскаржуваному Рішенні, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини цієі справи, досліджено подані сторонами документи, належним чином проаналізовано відносини сторін, як результат викладені в оскаржуваному Рішенні висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи, приписам матеріального права, є законними та обґрунтованими, відтак позовні вимоги про визнання недійсним рішення №60/2-р/к від 29.01.2019 не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта стосовно неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/4315/19 - без змін.

Матеріали справи №910/4315/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.12.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Є.Ю. Пономаренко