ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р. Справа№ 905/577/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 18.11.2019

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 (повний текст складено 31.07.2019)

у справі № 905/577/19 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця»

про стягнення 901 299, 14 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У березні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення штрафу у сумі 901 299, 14 грн.

Позовні вимоги про стягнення штрафу обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання зі своєчасної доставки до пункту призначення прийнятого до перевезення вантажу, що є порушенням ст. 41 Статуту залізниць України

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 позов ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до АТ «Українська залізниця» про стягнення штрафу у сумі 901 299, 14 грн задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» штраф у сумі 901 299, 14 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 13 519, 49 грн.

Рішення обґрунтовано встановленням факту порушення відповідачем зобов`язання із своєчасної доставки вантажу на станцію призначення за залізничними накладними та, відповідно, правомірністю нарахування відповідачу штрафу.

Крім того, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру штрафу з огляду на те, що регіональна філія відповідача, приймаючи товар до перевезення та будучи обізнана із обставинами, що можуть вплинути на затримку перевезення вантажів, могла врахувати такі обставини при плануванні обсягів обслуговування вантажів на відповідних під`їзних шляхах та уникнути прострочення зобов`язання.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У серпні 2019 року АТ «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5% обґрунтованої суми позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2019. надано учасникам час для подачі відзиву, заперечення, клопотань. Справу призначено до розгляду на 18.11.2019.

У судове засідання 18.11.2019 з`явився представник скаржника. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання учасник справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення стороні 18.10.2019.

Скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати частково.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

АТ «Українська залізниця» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що позивачем було невірно розраховано строк поставки за накладними №№ 40200735, 44390888, 33513961, 33807801, 33891409, у зв`язка з чим було завищено суму штрафу, що не було враховано судом першої інстанції.

Також скаржник зазначає, що частина залізничної мережі АТ «Укрзалізниця» розташована в зоні проведення АТО, що спричиняє знаходження частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території та використання лише одного залізничного сполучення з містом Маріуполь між станцією Волноваха та станцією Камиш-Зоря, яке забезпечує обслуговування значної кількості підприємств, внаслідок чого має місце затримка доставки вантажу.

До початку АТО переважна більшість вантажів прямувала до станції м. Маріуполь зі станції Дружківка, Авдіївка через станцію Ясинувата та Донецьк, а зі санції Придніпровської, Південно-Західної залізниць через станції Покровськ, Ясинувата та Донецьк. Зазначені ділянки мали дві залізничні колії та були електрифікованими. На сьогодні станції Ясинувата та Донецьк знаходяться на непідконтрольній українській владі території і рух потягів у бік м. Маріуполя припинено.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

11.11.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні.

Позивач зазначає, що відповідачем було допущено прострочення термінів доставки вантажів. Накладні не містять відмітки про причини затримки вантажу.

Надані фінансові звіти за 2017 рік та за перше півріччя 2018 року не можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу, на переконання позивача, оскільки порушення строку поставки допускаються систематично протягом кількох років.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правильно з`ясовано судом першої інстанції, у жовтні 2018 року на адресу вантажоодержувача - ПАТ «ММК ім. Ілліча» відповідачем була відвантажена сировина для металургійного виробництва за залізничними накладними (основними та досильними) № № 44345809, 44348613, 44364230, 44370575, 44372753, 44390888, 44419604, 44454536, 44464543, 44464550, 44477008, 44477032, 44479335, 44484699, 4449307, 44504306, 44528206, 44582161, 44585057, 44585073, 44592566, 44614089, 44623536, 44624518, 45001617, осн. 45001617 дос.45169380 дос. 45188778, осн. 45001617 дос. 45169380, осн. 45003761 дос. 45012846, осн. 45003761 дос. 45012853, осн. 45003761 дос. 45012861, осн. 45003761 дос. 45012887, осн. 45003761 дос. 45012903, осн. 45003761 дос. 45012838, осн. 45025665 дос. 45069598, осн. 45025665 дос. 45067956 дос. 45077864, осн. 45033339 дос. 45039765, осн. 45033560 дос. 45053311, осн. 45058070 дос. 45096906, 45061850, осн. 45061983 дос. 45121480, осн. 45062007 дос. 45121498, осн. 45077476 дос. 45081478, осн. 45077476 дос. 45081486, осн. 45090149 дос. 45284882, осн. 45090164 дос. 45284890, осн. 45098233 дос. 45187861, осн. 45103124 дос. 45173515, осн.45112349 дос.45174133, осн. 45115201 дос. 45169422, осн. 45115250 дос. 45169430, осн. 45115250 дос. 45222502, осн. 45118940 дос. 45125259, 45140365, осн. 45140431 дос. 45255767, осн. 45159266 дос. 45182110, осн. 45203254 дос. 45213568, осн. 45203254 дос. 45213550, осн. 45238953 дос. 45318052, 45246360, осн. 45281284 дос. 45318045, осн. 45281631 дос. 45328903 дос. 52487543, осн.45309010 дос. 45359478, осн. 45336765 дос. 45404126, осн. 45338738 дос. 45441600 дос. 3056, осн. 45369717 дос. 45439163, осн. 45370566 дос. 45439189, 45390309, 45396066, 45396306, 45396389, 45402724, осн.45402773 дос.45379062, 45404944, 45404977, осн.45430436 дос.45508363, 45462793, 45471166, 45471208, 47230859, осн. 47239090 дос. 47248323, осн. 47276076 дос. 47328760, осн.47283072 дос.47290309, 47315726, 47459789, 47459797, 47459805, 47494588, 47494596, осн. 47518394 дос. 47544317, 47525340, 47525811, 47529938,47529953, 47586540, осн. 47601653 дос. 47639695, осн. 47622899 дос. 47658463 дос. 47834767, осн. 47622899 дос. 47658463, 47640826, осн. 47644034 дос.47655386, осн. 47664974 дос. 47699673, осн. 47672027 дос. 47505714, осн. 47672027 дос. 47505722, осн. 47676069 дос. 47689484, осн. 47703939 дос. 47713706, осн. 47703939 дос. 47713714, осн. 47703939 дос. 47713797, осн. 47703939 дос. 47713789, осн. 47703939 дос. 47713722, осн. 47706817 дос. 47505730, осн. 47707229 дос. 47505763, 47710702, осн. 47719034 дос. 47719141, осн. 47719034 дос. 47719133, осн. 47741368 дос. 47745724, осн. 47741368 дос. 47745740, осн. 47741368 дос. 47745715, 47743315, осн. 47748470 дос. 47757992, осн. 47761812 дос. 47761903, осн. 47761812 дос. 47761895, 47767942, осн. 47777842 дос. 47783253, 47796974, 47806369, 47808191, осн. 47813464 дос. 47820378, 47843271, осн. 47870480 дос.47925680, осн. 47871298 дос. 47910559, осн. 47872171 дос. 47877071, осн. 47872171 дос. 47877089, осн. 47873435 дос. 47915285, 47875257, осн. 47878046 дос. 47888169, 47898473, осн. 47901863 дос. 47948880, осн. 47933445 дос. 47944228, осн. 47947072 дос. 47989405, осн. 47947072 дос. 47989405 дос. 45346343, 47951793, осн. 47953047 дос. 47996079, 47956131, осн. 47975081 дос. 47984885, 51977536, 51977544, 52007515, 52018272, 52181914, 52185329, осн.52185329 дос.45040516, 52206398, 52235736, 52235777, 52281052, 52281060, 52281078, 52282829, 52283306, 52337037, 52337185, 52337193, 52337235, 52337284, 52337334, 52337342, 52337367, 52343969, 52345659, 52360096, 52371515, 52371739, 52371762, 52371812, 52393543, 52438546, осн. 52438546 дос. 52452612, осн. 52477668 дос.52504883, 52487279, 52487311, 52487329, 52487345, 52487386.

Так, звертаючись до суду, позивач вказував, що за всіма цими накладними відповідач припустився прострочення строку доставки вантажу, що є порушенням ст. 41 Статуту залізниць України, а також Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі склалися правовідносини з перевезення вантажу залізничним транспортом. Спір стосується стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його вантажоодержувачу, а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут) передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 затверджено Правила обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила), згідно з п. 1.1 якого передбачено, що у разі перевезення вантажною швидкістю терміни доставки вантажу обчислюються за маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи згідно із заявою відправника у графі 7 залізничних накладних, вантаж перевозився вантажною швидкістю.

Відповідно до п. 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Положеннями п. 2.1, 2.4, 2.9, 2.10 Правил обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положенням ст. 116 Статуту передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Тобто правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, відповідно до календарних штемпелів на залізничних накладних (графа 52) відповідач доставив позивачеві вантаж з порушенням встановлених термінів доставки, визначених ст. 41 Статуту та Правилами, що згідно із ст. 116 Статуту є підставою для застосування до відповідача як перевізника відповідальності у вигляді штрафу.

Спір щодо поставки вантажу з порушенням встановлених термінів відсутній. А тому, враховуючи, що відповідач не заперечує факт порушення визначених Правилами термінів доставки вантажу за спірними накладними та розмір штрафу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у травні 2018 року нарахована позивачем правомірно.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафу. Клопотання мотивовано посиланням на те, що практично вся мережа регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО і її проведення значно ускладнило транспортне сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця» та забезпечення виконання вимог та положень Статуту залізниць України і Правил перевезення вантажів, які були затверджені задовго до початку проведення АТО. До початку АТО переважна більшість вантажів прямувала до станцій міста Маріуполь зі станцій Дружківка, Авдіївка через станцію Ясинувата та Донецьк, а зі станцій Придніпровської, Південно-Західної залізниць до станцій міста Маріуполя через станції Покровськ, Ясинувата та Донецьк. Зазначені ділянки мали дві залізничні колії та були електрифікованими. На сьогоднішній день станція Ясинувата та Донецьк знаходяться на непідконтрольній території і рух потягів у бік міста Маріуполь припинено з осені 2014 року. Так, єдиним на сьогодні залізничним сполученням з м. Маріуполь є ділянка залізниці між ст. Волноваха та ст. Комиш-Зоря. Зазначена ділянка має лише одну неелектрифіковану колію, яка до початку проведення АТО була допоміжною та резервною ланкою транспортного сполучення з м. Маріуполь. Враховуючи, що окрім позивача в м. Маріуполь залізницею обслуговується чимало великих підприємств: ПАТ «МК Азовсталь», ДП «Маріупольський торговельний морський порт», ДП «Шахтоуправління «Южнодобаське № 1», ДП «Шахта ім. Сургая», ПАТ «Великоандольський вогнетривковий комбінат», ТОВ «Азовбудматеріали» та інші підприємства розташовані між станціями Маріуполь та Южнодонбаська. Зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать, що порушення термінів доставки вантажу мали місце з причин, незалежних від перевізника. Наведені обставини сторонами не оспорювалися.

Також відповідач вказував на погіршення фінансового стану регіональної філії «Донецька залізниця», зокрема, на підтвердження зазначив, що за підсумками роботи за перше півріччя 2018 року філія отримала збиток 295 676, 00 тис. грн, що підтверджується звітами про фінансові результати.

З наведених підстав, відповідач просив зменшити розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5% від суми позову - 45 064, 96 грн.

В силу ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 905/2009/17.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є принцип верховенство права (п.1 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Роль судівництва є істотно важливою в державі, заснованій на верховенстві права. Судівництво є гарантом справедливості - основоположної цінності у державі, керованій правом. Справою першочергової ваги є те, щоб судівництво мало повноваження визначати, які закони є застосовними та ваговитими щодо конкретної справи, вирішувати питання факту і застосовувати закон до фактичних обставин згідно з відповідною - тобто достатньо прозорою і передбачуваною - методологією тлумачення (п. 54 Доповіді схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні 25- 26.03.2011 № 512/2009).

Відповідна концепція закріплена в п. 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України, яка визначає, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом (ч. 3 ст. 236 ГПК України).

У свою чергу, саме норми матеріального права (ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України) визначають можливість зменшення розміру штрафних санкцій.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч 1, 2 ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає частково обґрунтованими доводи скаржника про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій з огляду на таке.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Заявляючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач вказував, що:

- частина залізничної мережі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» розташована в зоні проведення АТО, що спричиняє знаходження частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території та використання лише одного залізничного сполучення з містом Маріуполь між станцією Волноваха та станцією Камиш-Зоря, яке забезпечує обслуговування значної кількості підприємств, внаслідок чого має місце затримка доставки вантажу, що підтверджується схемою Донецької залізничниці;

- позивачем не надано доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної доставки вантажів відповідачем;

- за підсумками роботи за перше півріччя 2018 року філія отримала збиток у сумі 295 676,00 тис. грн, що підтверджується звітами про фінансові результати.

Північний апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував наведених обставин та не оцінив їх у сукупності з усіма доказами. Так, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що підприємство позивача знаходиться у м. Маріуполь, який віднесено до території, на якій здійснювалася антитерористична операція, а також збільшення відстані маршруту перевезення у зв`язку із перебуванням частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території, що не залежить від волі сторін та відмовив у задоволені клопотання про зменшення розміру штрафу.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає про різницю в наслідках знаходження на території, на якій здійснювалася антитерористична операція як скаржника, так і позивача в силу діяльності, яку здійснює відповідач (перевезення, поміж іншого послуги з перевезення надаються іншим підприємствам) та позивача (виробництво), оскільки діяльність залізниці обмежена в силу територіального розташування та наявність зобов`язань перед іншими контрагентами. До того ж, доказів понесення реальних збитків в розумінні ст. 76, 77, 79, 80, 269 ГПК України, позивачем до матеріалів справи не додано ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховуючи те, що прострочення поставки дійсно мало місце (не заперечувалося сторонами), принцип пропорційності та необхідністю забезпечення розумного балансу між інтересами обох сторін, дійшов висновку про можливість часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 450 649, 00 грн та, відповідно, часткового задоволення апеляційної скарги.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на помилковість розрахунку суми штрафу за накладними №№ 40200735, 44390888, 33513961, 33807801, 33891409 з огляду на те, що як вбачається із наданого позивачем розрахунку, ним був врахований додатковий термін продовження доставки вантажу на строк, зазначений у цих залізничних накладних.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи положення ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України ст. 2, 86 ГПК України, інтереси обох сторін, вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про повну відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, оскільки встановлено наявність підстав для часткового задоволення клопотання та зменшення нарахованого залізниці розміру штрафу (часткового задоволення клопотання) до 450 649, 00 грн.

Такого ж висновку, за аналогічних обставин справи, дійшов Верховний Суд у постанові від 06.09.2019 у справі № 910/16925/18.

Таким чином, наявні підстави для застосування п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України із застосування до спірних правовідносин вищенаведених норм матеріального права.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про повну відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність підстав для часткового задоволення клопотання та зменшення нарахованого залізниці розміру штрафу (часткового задоволення клопотання) до 450 649, 00 грн. При цьому, суд апеляційної інстанції, враховуючи принцип пропорційності та з метою дотримання розумного балансу інтересів сторін вважає обґрунтованим часткове задоволення позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 450 649, 00 грн (50 % від заявленої суми). Водночас, враховуючи прострочення виконання зобов`язань (з боку відповідача), судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід залишити за відповідачем.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення 450 649, 00 грн, з ухваленням у вказаній частині нового рішення - про відмову в позові. В частині стягнення 450 649, 00 грн рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам у порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 у справі № 905/577/19 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 у справі № 905/577/19 скасувати в частині стягнення штрафу в сумі 450 649 (чотириста п`ятдесят тисяч шістсот сорок дев`ять) грн з ухваленням у вказаній частині нового рішення - про відмову в задоволенні позову.

В решті рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 у справі № 905/577/19 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» - без задоволення.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, код 00191129) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) 10 139 (десять тисяч сто тридцять дев`ять) грн 62 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Видачу відповідного наказу доручити суду першої інстанції.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 у справі № 905/577/19, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019, в частині, що залишена без змін.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 25.11.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич