ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2019 р. Справа№ 920/574/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без виклику учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2019 року (повний текст рішення складено 22.07.2019 року)

у справі № 920/574/19 (суддя Джепа Ю.А.)

За позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Теплокомуненерго»,

про стягнення 29 243,33 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі за текстом - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Комунального підприємства «Теплокомуненерго» (далі за текстом - КП «Теплокомуненерго») про стягнення 29 243,33 грн., що складається з 27159,88 грн. - пені, 2 083,45 грн. - 3% річних, а також судові витрати - 1 921,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на ст. ст. 509, 526, 530, 549, 610-612, 655 ЦК України та ст. ст. 193, 230, 232 ГК України, вказує, що КП «Теплокомуненерго» несвоєчасно здійснив оплату за переданий йому за Договором № 3459/16-БО-29 від 15.12.2015 року (далі за текстом - Договір) природний газ, чим порушив п. 6.1 Договору.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 15.07.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог місцевий господарський суд вказав, що станом на 30.11.2016 року КП «Теплокомуненерго» не мало заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за природний газ, а відтак, нарахована неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Не погодившись із прийнятим рішенням, АТ «НАК «Нафтогаз України» подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 549-552, 559, 625 ЦК України, ч. 2 ст. 11, ст. ст. 74, 76, 77, 86, 236, 238 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи; вказує, що КП «Теплокомуненерго» не включено до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому господарський суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог неправомірно застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2019 року у справі № 920/574/19, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

08.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як свідчать матеріали справи, 15.12.2015 року АТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Теплокомуненерго» уклали Договір № 3459/16-БО-29 постачання природного газу (далі за текстом - Договір).

Умовами п. 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковими угодами від 30.12.2015 року № 1, від 29.01.2016 року № 2, від 22.02.2016 року №3 та від 28.03.2016 року № 4 сторони вносили зміни до п. 5.2 п. 5 Договору - ціна за 1000 м3 газу. Кожна наступна Додаткова угода змінювала попередню ціну на газ в бік її підвищення (а. с. 24-30).

На виконання умов п. 3.3 та п. 3.4 Договору, по факту споживання природного газу, сторонами підписувалися Акти приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.01.2016 року на суму 365 622,96 грн., від 29.02.2014 року на суму 203 960,50 грн., від 31.03.2016 року на суму 179 596,50 грн., від 30.04.2016 року на суму 30 031,51 грн. (а. с. 31-34).

Всього, на виконання умов Договору АТ «НАК «Нафтогаз України» передало у власність КП «Теплокомуненерго» природний газ на загальну суму 779 211,47 грн., що підтверджується відповідними Актами приймання-передачі природного газу.

Претензій щодо кількості, якості та вартості отриманого товару (газу) не заявлено.

У зв`язку з несвоєчасним розрахунком за газ АТ «НАК «Нафтогаз України» було нараховано КП «Теплокомуненерго» пеню в сумі 27 159,88 грн., 3% річних у сумі 2 083,45 грн. (розрахунок заявлених до стягнення сум свідчить, що, станом на 30.11.2016 року основна заборгованість за поставлений газ відсутня; прострочення оплати було в періоди 16.02.2016 - 22.03.2016 року, 15.03.2016 - 05.04.2016 року, 26.04.2016 - 12.07.2016 року, 26.05.2016 - 12.07.2016 року), які є предметом спору у цій справі.

Крім того, встановлено, що КП «Теплокомуненерго» є теплопостачальною організацією як в період дії спірного Договору, так і на час розгляду справи. Зокрема, КП «Теплокомуненерго» було видано ліцензії (термін дії Ліцензій з 24.09.2012 року по 24.09.2017 року):

- серія АВ№ 393546 на право з виробництва теплової енергії (а. с. 50);

- серія АВ № 393549 на право постачання теплової енергії (а. с. 51);

- серія АВ № 393547 на право транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами (а. с. 52).

З урахування п. 6 ст. 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти. Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у ст. 7 цього Закону, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк. Відтак, видані 24.09.2012 року КП «Теплокомуненерго» Ліцензії є безстроковими, що також підтверджується наявними в матеріалах справи листом Відділу житлово-комунального господарства від 03.07.2017 року № 01-12/0892.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 530, 612 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Як визначено ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. ст. 1, 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 року затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі за текстом - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постановах у справах №№ 904/10745/16 (від 29.01.2018 року), № 927/1152/16 (від 07.02.2018), № 911/1719/13 (від 13.02.2018 року), № 908/3211/16 (від 14.02.2018 року), № 922/4355/14 (від 22.02.2018 року), № 911/3914/14 (від 28.02.2018 року), № 15/5005/153/2012 (від 11.04.2018 року), № 904/2960/18 (від 26.02.2019 року), забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, про які йдеться, зокрема, у поданій апеляційній скарзі.

Матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача була сплачена останнім до набрання чинності Законом до 30.11.2016 року.

Наведеним спростовуються посилання ПАТ «НАК «Нафтогаз України», наведені у апеляційній скарзі, про те, що для списання у відповідності до приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» нарахованої неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, особа - боржник повинна набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеною до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово - комунального господарства, а сплата заборгованості до вступу в дію зазначеного Закону не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, оскільки такому списанню обов`язково передує включення боржника за встановленою Законом процедурою до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості; невключення боржника до відповідного реєстру виключає можливість застосування до спірної заборгованості наведених положень Закону щодо її списання.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у чинних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з відповідача нарахованих сум пені та 3 % річних, оскільки зазначені суми підлягають списанню з дня набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» з тих підстав, що, як вже встановлено та підтверджується в т.ч. наданим АТ «НАК «Нафтогаз України» розрахунком заявлених до стягнення сум, станом на 30.11.2016 року КП «Теплокомуненерго» не мало заборгованості перед ПАТ «НАК «НафтогазУкраїни» за поставлений природний газ.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на Господарського суду Сумської області від 15.07.2019 року у справі № 920/574/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2019 року у справі № 920/574/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/574/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз