ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Черкаси справа № 925/955/19

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І., із секретарем судового засідання Юхименко О.В., за участю представників:

від позивача Єгоров В.С., адвокат за довіреністю

від відповідача Темний О.Б., за посадою

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовною заявою

Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення 1781182 грн 74 коп.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося з позовом до суду, у якому просить стягнути з Кам`янського комунального підприємства теплових мереж 1781182 грн 74 коп, з яких: 1353163 грн 24 коп основного боргу, 143020 грн 84 коп пені, 60569 грн 27 коп три відсотки річних та 224429 грн 38 коп інфляційних втрат, обґрунтувавши позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №2602/1617-БО-36 від 31.10.2016 у частині оплати поставленого природного газу. У позові позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 26717 грн 74 коп.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 15.08.2019 позовну заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву не пізніше 15 днів з дня отримання ним ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач у встановлені судом строки відзиву на позов до суду не направив. 02.09.2019 від відповідача надійшло клопотання про розстрочення виконання рішення суду, у якому відповідач погоджуючись з сумою позову просить розстрочити виконання рішення посилаючись на те, що розмір комунальне підприємство протягом 2016 -2018 років є збитковим. Однак, незважаючи на тяжкий фінансовий стан Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж своєчасно виплачує заробітну плату, надає послуги з опалення, сплачує податки та збори. Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж наразі не має фінансової змоги виконати рішення суду відразу й у повному обсязі, оскільки між позивачем та відповідачем укладено кілька договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 08.12.2017 №109/2/1730-РЗ та №109/1/1730-РЗ, за якими підприємство кожного місяця має сплачувати 34421,48 грн., що враховуючи фінансовий стан є значним навантаженням на підприємство. Різниця у тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню Кам`янським комунальним підприємством теплових мереж, що підлягає відшкодуванню за 2016 рік складає 423007,00 грн. Ці кошти на користь комунального підприємства не перераховано. Наразі на рахунку підприємства обліковуються лише 40746,61 грн., з яких у першу чергу необхідно виплатити заробітну плату, сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі. Майна, на яке б можливо було звернути стягнення, та у повному обсязі виконати рішення суду Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж не має. Відповідач вважає, що вказані обставини свідчать про дійсно тяжкий фінансовий стан підприємства та відсутність реальної можливості погасити заборгованість відразу.

16.10.2019 від позивача до суду надійшли заперечення на заяву відповідача про розстрочення рішення, у яких позивач категорично заперечує проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення по справі. З доводів, викладених відповідачем у своїх запереченнях та поясненнях, а також з установчих документів відповідача вбачається, що він веде активну господарську діяльність. Позивач не вбачає жодних виняткових обставин, які є підставами для надання судом розстрочки виконання рішення по справі. Позивач зазначає, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як суб`єкт господарювання державного сектору економіки, яка забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, має стратегічне значення для безпеки та економіки держави та відповідно до Статуту позивача, реалізація імпортного природного газу суб`єктам господарювання є однією з основних видів діяльності Позивача. Позивач розраховує на те, що вчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, в тому числі за судовими рішеннями, мінімізує ризик невчасних розрахунків Компанії за поставлений за зовнішньоекономічними контрактами імпортований природний газ, зменшить можливі фінансові втрати позивача та позбавить необхідності залучати комерційні кредити для розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

У судовому засіданні 13.11.2019 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ :

31.10.2016 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі Постачальник, позивач у справі) та Кам`янським комунальним підприємством теплових мереж (Споживач, відповідач у справі) було укладено договір №2602/1617-БО-36 (далі договір), у відповідності до якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачу у 2016 -2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1. договору).

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами (пункт 1.2. договору).

Відповідно п. 2.1 договору Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно) газ обсягом до 560000 куб метрів, у тому числі по місяцях кварталів згідно наведеного графіку.

Відповідно до пункту 5.2 договору ціна за 1000 куб м газу за цим договором з 01 жовтня 2016 року становить 5919 грн 00 коп, крім того податок на додану вартість - 20 % - 1183 грн 20 коп. До сплати за 1000 куб м газу з ПДВ -7099 грн 20 коп.

Оплата за природний газ сторонами встановлена пунктом 6.1 договору, відповідно до якого оплату споживач здійснює виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

Між сторонами у справі було укладено ряд додаткових угод, якими сторони змінювали ціну природного газу, який поставляється за договором.

Додатковою угодою №1 від 31.10.2016 сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, згідно з яким ціна за 1000 куб м газу за цим договором з 01 листопада 2016 року становить 6819 грн, крім того податок на додану вартість - 20 %. До сплати за 1000 куб м природного газу з ПДВ - 8182,80 грн.»

Додатковою угодою №2 від 22.11.2016 сторони внесли зміни до пункту 5.2, згідно з яким ціна за 1000 куб м газу з 01 грудня 2016 року становить 7148 грн, ПДВ - 20 %. До сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ 8577,60 грн.»

Додатковою угодою №3 від 30.12.2016 сторони внесли зміни до пунктів 5.1, 5.2, 5.3 договору. Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором. визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 № 758. Ціна за 1000 куб м газу з 23 грудня 2016 року становить 4942 грн, ПДВ - 20 %. До сплати за 1000 куб м природного газу з ПДВ 5930,40 грн».

Додатковою угодою №4 від 23.01.2017 сторони внесли зміни до пункту 1.3 договору, у якому зазначили, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього Договору, споживач визначає самостійно.

На виконання умов договору згідно з актами приймання-передачі природного газу за жовтень - грудень 2016 та січень-лютий 2017 (а.с.36-40) постачальник передав, а споживач прийняв природний газ на суму 1529685,18 грн. Споживач за отриманий газ розрахувався частково залишок заборгованості становить 1353163,24 грн.

Не виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасного розрахунку за отриманий від позивача природний газ стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду, у якому він просить стягнути з відповідача суму основного боргу, пеню, інфляційні нарахування та три відсотки річних, які були нараховані йому за прострочення сплати вартості отриманого газу.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. В силу частини 1 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Судом встановлено, що між сторонами у справі був укладений договір постачання природного газу, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 712 Цивільного кодексу України також регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений сторонами договір підписаний повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств, містить всі істотні умови для договорів даного виду, дійсність його сторонами визнається.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, газ, що продавався за цим договором, повинен був бути використаний покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. На його виконання позивач, передавав відповідачу протягом жовтня-грудня 2016 року та січня-лютого 2017 року природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу в обсягах, які визначені у договорі, а відповідач зобов`язався його оплатити у строки, визначені договором. За умовами договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу. Проте, у встановлені договором строки відповідач не розраховувався, прострочивши оплату отриманого газу, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. Судом встановлено, що протягом зазначеного періоду відповідач отримав від позивача газ на суму 1529685,18 грн, за який розрахувався частково, заборгувавши позивачу 1353163,24 грн, розмір якої доведено позивачем належними доказами.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі. Отже, оскільки відповідач порушив свої зобов`язання в частині оплати отриманого товару, заборгувавши позивачу його вартість у сумі 1353163,24 грн, позивачем правомірно заявлена вимога про примусове стягнення цієї заборгованості з відповідача.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частина 2 статті 217 Господарського кодексу України).

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 6. Відповідно до частини 6 статті 232 цього Кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність покупця за порушення строків оплати товару, передбачена у договорі,у вигляді сплати боржником постачальнику пені у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як встановлено судом відповідач повністю не оплатив вартість отриманого газу, у зв`язку з чим, позивачем нарахована пеня за шість місяців за кожною щомісячною поставкою, починаючи з 26.11.2016 до 07.08.2018 на загальну суму 143020,84 грн. Перевіривши розрахунок позивача, суд прийшов до висновку, що він виконаний вірно з врахуванням вимог законодавства та умов договору.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідач в порушення умов договору не виконав грошового зобов`язання позивач правомірно нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 224429,38 грн за період з 01.01.2017 до 30.06.2018 та три проценти річних у розмірі 60569,27 грн за період з 26.11.2016 до 07.08.2018. Здійснивши перевірку правильності нарахування річних та інфляційних, судом встановлено, що розрахунки здійснено позивачем вірно. Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних та річних відповідають праву позивача та встановленим судом обставинам, тому вимога про їх стягнення є такою, що підлягає до задоволення у сумах заявлених позивачем.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення, у якій відповідач посилається на тяжкий фінансовий стан підприємства, відсутність реальної можливості погасити заборгованість відразу та відсутність майна, на яке б можливо було звернути стягнення, то суд вважає, що вона не підлягає до задоволення. Відповідач вважає, що обставини вказані у заяві про розстрочення виконання рішення свідчать про відсутність реальної можливості погасити заборгованість, позивач у судовому засіданні та письмовій заява категорично заперечив проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення, посилаючись на тривалий термін невиконання відповідачем своїх зобов`язань та відсутність належних доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, який розглядав справу як суд першої інстанції за заявою сторони, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або прядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, серед іншого також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору. Суд вважає за необхідне зазначити, що розстрочкою є виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений господарським судом строк. Відповідач позовні вимоги визнав та навів обставин, що вказують на обставини, що ускладнять виконання рішення суду.

Підставою відстрочки та/або відстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому вирішуючи питання про відстрочку чи відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Відповідач не надав суду документів, які б підтвердили наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках. Заборгованість відповідача виникла за отриманий ще у 2016-2017 роках природний газ (тобто заборгованість відповідача не сплачувалась протягом майже трьох років), що порушує майнові інтереси позивача, тому у заяві про розстрочення виконання рішення суд відмовляє, у зв`язку з необґрунтованістю.

З огляду на наведені обставини та правові норми, суд дійшов висновку, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не здійснив оплату отриманого природного газу, прострочивши її на значний строк, відтак позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення у сумі 1353163,24 грн заборгованості за поставлений природний газ, пені у сумі 143020,84 грн, інфляційні нарахування у розмірі 224429,38 грн та три проценти річних у розмірі 60569,27 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні повністю з відповідача підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача 26717 грн 74 коп судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Кам`янського комунального підприємства теплових мереж (вул.Героїв Майдану, 33, м.Кам`янка, Черкаська область, 20801, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул.Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001, код ЄДРПОУ 20077 грн 24 коп основного боргу, 143020 грн 84 коп пені, 60569 грн 27 коп три відсотки річних, 224429 грн 38 коп інфляційних втрат та 26717 грн 74 коп судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення підписане 21.11.2019

Суддя О.І.Кучеренко