РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.11.2019Справа № 910/13353/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 65 875, 83 грн

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - відповідач) про стягнення збитків у розмірі 65 875, 83 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 114, 116 Статуту залізниць України, ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, обґрунтовані збитками, завданими відповідачем внаслідок несхоронності (незбереження) майна (вагонів) під час їх курсування залізничними коліями, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача суми у розмірі 65 875, 83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 вищенаведену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13353/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою позивачу було встановлено строк для надання суду копії акту про пошкодження вагону №62100227 від 25.03.2019, відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня його отримання, для подання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

10.10.2019 через відділ діловодства суду позивачем, на виконання ухвали суду від 02.10.2019, було надано копію акту про пошкодження вагону №62100227 від 25.03.2019.

31.10.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло письмове підтвердження, що станом на 28.10.2019 ціна позову не змінилася та відповідачем не було здійснено сплати суми позову.

11.11.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог та зазначив про відсутність всіх елементів цивільної відповідальності, а також те, що твердження позивача про наявність вини відповідача у розукомплектуванні вантажних вагонів є безпідставними та хибними. У задоволені позову просив відмовити в повному обсязі.

Також у відзиві відповідач просив суд продовжити процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву, оскільки обставини викладені у позові стосуються діяльності виробничого структурного підрозділу АТ «Укрзалізниця», який розташований у місті Дніпрі, у зв`язку з чим подання доказів, перевірку достовірності яких та оцінку яких необхідно було здійснити відповідачу при підготовці відзиву та копії яких надати суду, потребувало значного часу для вчинення наведених дій.

Розглянувши клопотання про продовження строку для подання відзиву, суд визнав його обґрунтованим, у зв`язку з чим прийняв відзив до розгляду.

14.11.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що збитки виникли у позивача в зв`язку з розукомплектуванням вагонів через незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) під час їх курсування залізничними шляхами АТ "Українська залізниця". Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року відповідачем, як залізницею, було здійснено перевезення десяти вагонів, які належали та перебували в користуванні (оренді) позивача, як товариства, а саме: №63161665, 61012480, 62100227, 52824356, 56151335, 59087031, 63253066, 61016010, 62198635, 60459740.

У подальшому позивачем були виявлені пошкодження (розукомплектування) вищевказаних вагонів, а саме - несправність повітророзподільників, що підтверджується повідомленнями форми ВУ-23М № 8482 від 24.03.2019, № 8483 від 25.03.2019, № 8497 від 25.03.2019, № 8510 від 26.03.2019, № 8516 від 28.03.2019, № 8515 від 28.03.2019, № 5245 від 26.03.2019, № 5269 від 29.03.2019, № 5356 від 07.04.2019, № 5482 від 14.04.2019. У зв`язку з цим вагони були направлені на технічне обслуговування до структурного підрозділу "Вагонне депо Запоріжжя-Ліве" регіональної філії "Придніпровська залізниця".

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць України), обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з п. 1 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 (далі - Правила складання актів) при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах, у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу, псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу, повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Пункт 3 Правил складання актів визначає, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у таких випадках: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі -ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань;відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил.

В оглядовому листі Вищого господарського суду України № 01-8/917 від 29.11.2007 вказано, що приватні (власні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу, мають правовий статус «вантажу» (вантаж на колесах).

Як зазначено у п. 11 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 по справі № 904/4195/16, від 17.01.2017 по справі № 904/3013/16.

Враховуючи наведені норми законодавства, з метою складання комерційних актів форми ГУ-22 та актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М, позивач 24.04.2019 за вих.№2193/ДВ, 07.05.2019 за вих.№2423/ДВ звернувся із заявою до в.о. начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», за вих. №2194/ДВ від 24.04.2019, за вих.№2424/ДВ від 07.05.2019 до начальника структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та 24.05.2019 за вих.№2708/ДВ, 24.05.2019 за вих.№2709/ДВ зі скаргами на дії начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» у зв`язку з ненаданням відповіді на заяви.

Структурним підрозділом «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» 24.03.2019 - 14.04.2019 було складено акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М.

Враховуюче вищевикладене, залізниця зобов`язана була скласти комерційні акти, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Відповідно до матеріалів справи, комерційні акти так і не були складені відповідачем.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача збитки в загальному розмірі 65 875, 83 грн, з яких: 54 022, 97 грн - вартість придбаних позивачем деталей, 11 852, 86 грн - вартість технічного обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 2 Статуту залізниць України Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 3 Статуту залізниць України встановлено, що дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Згідно з положеннями ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Частинами 1, 3 ст. 314 ГК України, положення яких кореспондуються з положеннями ст. 924 ЦК України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Статуту залізниць України, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Враховуючи викладене, зважаючи на звернення позивача до відповідача з заявою про надання комерційних актів та не складення таких актів відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що відсутність таких актів не є підставою для звільнення залізниці від відповідальності.

У ст. 8 Статуту залізниць України вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ «Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм», затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ «власний вагон».

Згідно з п. 3.4 Правил, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд вказує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів №63161665, 61012480, 62100227, 52824356, 56151335, 59087031, 63253066, 61016010, 62198635, 60459740 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

На підставі викладеного, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків в загальному розмірі 65 875, 83 грн, що складаються з:

- вартості придбаних позивачем деталей у розмірі 54 022, 97 грн (з ПДВ 20%), на підтвердження сплати надано договір поставки № 710/16 від 01.11.2016 та додаткову угоду до нього від 01.02.18, специфікацію №27 від 01.06.2018, платіжне доручення № 6861 від 04.09.2018, специфікацію №23 від 01.11.2016, платіжне доручення №3480 від 03.05.2018; договір поставки № 235/16 від 13.04.2016, з додатковою угодою від 17.04.2018, специфікацію від 17.04.2018 до нього, рахунок на оплату № 1004 від 12.04.2018, платіжне доручення № 3973 від 18.05.2018; договір поставки №773/12 від 15.11.2012, специфікацію до нього від 05.11.2018, рахунок на оплату №1014 від 31.10.2018, платіжне доручення №9476 від 05.12.2018; договір поставки № 710/16 від 01.11.2016, специфікацію від 01.03.2018 до вказаного договору, платіжне доручення № 3480 від 03.05.2018; договір поставки №59/14 від 10.02.2014, специфікацію до нього від 30.06.2017, рахунок на оплату №ТП000000297 від 03.07.2017, платіжне доручення №6182 від 05.07.2017, платіжне доручення №7374 від 01.08.2017, розрахунок вартості виготовлення шпильки М12х70 вантажного вагону, виготовлених у вагонному депо Дніпродзержинськ Дніпропетровської філії ТОВ «Лемтранс», договір поставки № 77/15-ПР-М від 09.02.2015, протоколи розбіжностей до нього, специфікацію від 17.09.2018 до нього, рахунок-фактуру №Дн000007960 від 17.09.2018, платіжне доручення №7507 від 27.09.2018;

- вартості технічного обслуговування у розмірі 11 852, 86 грн (з ПДВ 20%), на підтвердження сплати надано договір на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів №ПР/В-18129/НЮдч від 01.02.2018, акти виконаних робіт з технічного обслуговування вагонів № 521 від 26.04.2019 та №705 від 31.05.2019, рахунок № 521 від 26.04.2019 та платіжне доручення № 4079 від 22.05.2019; рахунок № 371 від 29.03.2019 та платіжне доручення № 3300 від 23.04.2019; рахунок № 417 від 09.04.2019 та платіжне доручення № 3344 від 25.04.2019; рахунок № 705 від 31.05.2019 та платіжне доручення № 5048 від 21.06.2019; рахунок № 597 від 13.05.2019 та платіжне доручення № 4170 від 24.05.2019;

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд зазначає, що застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як збитки можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб`єкт, об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона. Суб`єктом є боржник; об`єктом - правовідносини по зобов`язаннях; об`єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб`єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів та необхідність їх відновлення, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою - недотримання відповідачем обов`язку забезпечити збереженість майна під час здійснення перевезення. При цьому відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позивач довів наявність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, яким позивачу завдано збитків на загальну суму 65 875, 83 грн, а тому вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, у які позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-46А, ідентифікаційний код 30600592) збитки у розмірі 65 875 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн 83 коп. збитків та 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань