РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.11.2019Справа № 910/12043/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс. Капітал" (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд. 19; ідентифікаційний код 37686922)

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ідентифікаційний код 00034186)

про стягнення 105 743, 12 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс. Капітал" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 105743, 12 грн в порядку суброгації та на підставі укладеного між позивачем та Приватним акціонерним товариством "СК "Ван Клік" договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 щодо придбання у останнього права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли у відповідача згідно додатку № 29 до договору № 01-25.01.2019 від 25.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс. Капітал" залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду: достовірної інформації щодо місцезнаходження позивача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та уточненої позовної заяви із приведеною у відповідність прохальною частиною позову.

16.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс. Капітал", до якої додано достовірну інформацію щодо місцезнаходження позивача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та уточнену позовну заяву із приведеною у відповідність прохальною частиною позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

10.10.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки до позивача не перейшло право вимоги від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" за договором про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019, оскільки позивачем до матеріалів справи не додано доказів щодо повідомлення відповідача про відступлення права вимоги факторові на виконання п. 3.4.2 вказаного договору.

Також відповідач заперечуючи щодо задоволення позовних вимог вказує на те, що оскільки предметом договору факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 вказані лише регресні вимоги, то суброгаційні вимоги не є предметом даного договору, а тому у позивача немає правових підстав для стягнення грошових коштів в порядку суброгації, як він про це зазначає.

Крім того, в обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що ним в процесі розслідування страхового випадку встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровано в Польщі, а докази ввезення на митну територію України та докази того, що водій ОСОБА_1 правомірно володів транспортним засобом на час настання ДТП відсутні, а відтак у відповідача не виникло зобов`язання по сплаті страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про витребування доказів та витребувано у Державної фіскальної служби України письмову відповідь на запит Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" № 09-02-07/2974 від 04.04.2019 із зазначенням інформації про те чи був ввезений транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 на митну територію України ОСОБА_1 .

04.11.2019 до Господарського суду міста Києва на виконання вимог ухвали суду від 15.10.2019 надійшов лист від Державної фіскальної служби України, з якого вбачається, станом на 30.10.2019 не знайдено інформації про те, що транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 переміщався через митний митну територію України не ввозився ОСОБА_1

07.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні (з повідомленням сторін).

У своїй відповіді на відзив позивач зазначає про те, що повідомлення про відступлення права вимоги ним було направлено 15.03.2019 електронною поштою на адресу відповідача, а доводи відповідача щодо неправомірності володіння ОСОБА_1 транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 не є аргументованими, оскільки уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик (відповідач) на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування реалізує право вимоги до страховика, в якого застраховано транспортний засіб, винної особи.

Крім того, позивач зазначає, що за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння останнім презюмується.

12.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач зазначає, що його доводи позивачем не спростовано, оскільки зобов`язання за полісом № АМ/7921155 у відповідача взагалі не виникали і відповідно останнього не було повідомлено Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" про відступлення права вимоги позивачу у порядку п. 3.4.2. договору факторингу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.04.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (найменування якого в подальшому було змінено на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Ван Клік") (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування "Автоцивілка+" № 04-2.0036615.0001.

13.01.2019 на автодорозі Київ-Чоп М-06, на 665 км + 200 м трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 та Mazda CX-5, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , якою керував ОСОБА_2 та цивільно-правова відповідальністю якого станом на 13.01.2019 була застраховану Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна".

Відповідно до постанови Сколівського районного суду Львівської області від 13.02.2019 у справі № 453/76/19 у вчиненні вказаного вище ДТП визнано винним ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Публічному акціонерному товаристві "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" відповідно до полісу № АМ/7921155.

14.01.2019 ОСОБА_2 звернувся до страховика із заявою про страховий випадок, в якій страхувальник зазначив, що страхове відшкодування при визнанні події страховим випадком згідно умов договору необхідно перерахувати на його особистий рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" на підставі страхового акту № 0021188.01.19/1, розрахунку страхового відшкодування на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000, 00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 2928 від 12.03.2019, яке наявне в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відтак, оскілки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у Публічному акціонерному товаристві "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" відповідно до полісу № АМ/7921155, то відповідно внаслідок визнання ДТП 13.01.2019 страховим випадком та виплати страховиком суми страхового відшкодування страхувальнику, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" перейшло право вимоги до відповідача в порядку суброгації в рамках ліміту відповідальності за полісом АМ/7921155 в розмірі 98 000, 00 грн (100 000,00 грн - 2000, 00 грн - франшиза), як про це зазначає позивач.

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли відповідно до додатку № 29 до договору № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 у Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Відповідно до п. 1.2. договору факторингу за цим договором фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам клієнта відповідно додатку до договору згідно яких передаються права грошових вимог у тому числі права на одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Права за регресними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту набрання чинності даним договором.

Згідно додатку № 29 до вказаного вище договору розмір регресивної вимоги, яке Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна" передає Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" за 75 000, 00 грн за договором страхування 04-2.0036615.0001 від 13.04.2018 становить 100 000, 00 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт протягом десяти робочих днів з моменту підписання цього договору зобов`язується передати оригінали документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідного права регресної вимоги. Одночасно з передачею оригіналів документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідних прав регресних вимог, сторони підписують акт приймання-передачі.

Актом № 29 від 15.03.2019 до договору факторингу підтверджено факт передачі позивачу оригіналів документів, що підтверджують право вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна", як кредитора за регресивними вимогами, зазначених у додатку № 29 до договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання в діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.1. договору факторингу).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Суд вказує, що в матеріалах справи міститься вимога позивача до відповідача від 15.03.2019 за вих. № 05455, якою відповідач повідомлявся про укладання договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 та про необхідність сплатити на користь фактора - позивача суму страхового відшкодування в розмірі 98 000, 00 грн на підставі полісу АМ/7921155.

Крім того суд вказує, що матеріали справи містять також запит позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування від 11.05.2019 № 058455/1.

Позивач у своїй відповіді на відзив, зазначає про те, що вказані вище документи направлялися на адресу відповідача електронною поштою оскільки між сторонами існує договір про електронний документообіг заяв на виплату страхового відшкодування від 05.03.2019, що відповідно спростовує доводи відповідача щодо неотримання ним повідомлення про відступлення права вимоги за полісом АМ/7921155, а тому останні не беруться судом до уваги.

Також, суд вказує, що як вбачається із відповіді відповідача від 15.05.2019 №09-02-07/4430 на запит позивача від 11.05.2019 № 058455/1, остання адресована ним саме позивачу (як належному кредитору). У вказаній відповіді зазначено, що відповідач на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування посилається на те, що ДТП 13.01.2019 не є страхових випадком.

Проте, відповідач у вказаному листі не заперечував щодо вимоги позивача щодо сплати суми страхового відшкодування за полісом АМ/7921155, а навпаки надання відповідачем відповіді на запит позивача по суті підтверджує факт отримання ним повідомлення від позивача про укладення договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019 та відповідного здійснення переходу до позивача права вимоги за полісом АМ/7921155.

Доказом підтвердження факту отримання вимоги позивача від 15.03.2019 за вих.. № 05455 відповідачем також вбачається із його відзиву на позовну заяву, а саме в третій частині щодо обґрунтування факту незаконного володіння ОСОБА_1 транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того суд вказує, що ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України закріплено обов`язок направити повідомлення боржникові про відступлення права грошової вимоги факторові клієнтом (Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна") або фактором (Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс. Капітал"), що в свою чергу спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, щодо того, що ним не отримано повідомлення про відступлення права вимоги саме від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна", оскільки таку вимогу було направлено позивачем електронною поштою відповідачу, що в не суперечить чинному законодавству.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення страхового відшкодування в розмірі 98 000, 00 грн., сплаченого за наслідками пошкодження транспортного засобу марки Mazda CX-5, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

З матеріалів справи також вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Суд вказує, що вина ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 повинна відшкодовуватися ним як володільцем цього транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у відповідача, згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7921155.

Як зазначалося раніше, позивач 15.03.2019 та 11.05.2019 електронною поштою звертався до відповідача із вимогами про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації) по справі № 0021188.01.19/1 у розмірі 100 000,00 грн.

Натомість відповідач своїм листом від 15.05.2019 № 09-02-07/4430 зазначив про відсутність підстав вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки проведеним розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7921155.

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.04.2019 у справі № 910/14693/17

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

За змістом частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Доказів того, що ОСОБА_1 не мав права на керування транспортним засобом марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку, що дана особа керувала вказаним транспортним засобом на законних підставах.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність права на управління транспортним засобом у водія автомобіля марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала відповідальність, внаслідок експлуатації цього автомобіля.

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Згідно з п. 1.8 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору; дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 32.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Згідно з п. 37.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Суд, вказує, що уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 зазначеного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди (або інша особа, яка застрахувала відповідний транспортний засіб) застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Виходячи з аналізу положень статті 627 Цивільного кодексу України та статті 44 Господарського кодексу України, сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Частина 4 статті 380 Митного кодексу України визначає, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Відтак, відповідач укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/7921155) повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами. Тому посилання відповідача на статтю 380 Митного кодексу України з обґрунтуванням незаконного володіння (управління) транспортним засобом суд визнає необгрунтованими так як відповідач не довів дану обставину належними та допустимими, в розумінні статей 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу.

Суд зазначає, що відповідачем також не надано суду доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 водієм ОСОБА_3 (постанови суду), а лист Державної фіскальної служби України № 19083/5/99-99-18-01-03-16 від 30.10.2019 не підтверджує існування заборони управління зазначеним автомобілем водієм ОСОБА_3 .

Крім того, матеріали справи не містять докази того, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/7921155) визнавався недійсним.

Отже, посилання відповідача на порушення позивачем митних правил ввезення автомобілів на територію України не береться судом до уваги у даному випадку, оскільки не стосується предмету розгляду даної справи, а може бути предметом розгляду адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб, про що також зазначається позивачем у відповіді на відзив.

З огляду на викладені вище обставини, враховуючи докази та доводи сторін, які містяться в матеріалах справи та те, що ДТП 13.01.2019 визнано страховим випадком, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 98 000, 00 грн (з урахуванням франшизи), яку останній отримав внаслідок укладання договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 від 25.01.2019, а відтак дана вимога позивача підлягає задоволенню.

Також, враховуючи доводи відповідача, які викладені у відзиві, суд вважає за доцільне вказати, що перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика відбувається на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача в даному випадку є регресивними, а тому в стягнення суми страхового відшкодування задоцільне здійснювати на підставі ст. 1191 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд вважає звернути увагу відповідача, що згідно зі ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Крім того, враховуючи невідшкодування відповідачем суми страхового відшкодування, позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 7 123, 12 грн та 3 % річних в розмірі 620, 00 грн.

Відповідно до п. 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з п. 36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, оскільки вимога позивача від 15.03.2019 за вих. № 05455 отримана відповідачем 15.03.2019 (враховуючи, що таку вимогу було направлено електронною поштою, а дату отримання вимоги відповідачем вимоги 15.03.2019 підтверджено у відзиві), відповідач мав сплатити на користь позивача страхове відшкодування у строк до 13.06.2019 включно, а відтак позивачем вірно визначено початок для нарахування пені.

Відтак, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені з урахуванням викладеного, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 7123,12 грн, а тому дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Оскільки правові відносини, що виникли між сторонами зі сплати страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, то позивачем правомірно заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 620,00 грн, які нараховані відповідно до вимог чинного законодавства в межах періоду порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Також позивач просить стягнути з відповідача 6 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із поданого відповідачем відзиву та клопотання, яке було додано до відзиву вбачається, що відповідач вважає заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000, 00 грн за написання нескладної (шаблонної) позовної заяви дуже завищеною та відповідно просить суд відмовити в частині вказаних витрат.

Тим більше, відповідач зазначає, що у акті приймання-передачі наданої правової допомоги № 43/2019 від 23.08.2019 р. в графі "найменування виду правової допомоги (послуги)" є єдина строка з записом: "Підготовка позовної заяви на підставі матеріалів справи № 0021188.01.19/1 та досудової вимоги № 05455 2", з даного опису вбачається, що робота була проведена нескладна та доволі формальна, затрати часу на дану роботу є мінімальними. Відповідно до ціни позову за ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України дана справа є малозначною, тому вона не погребує обов`язкового представництва у суді адвокатом.

Загалом, проаналізувавши позовну заяву, відповідач вказує, що можна дійти до висновку, що вартість роботи над цією справою є значно перебільшеною, а також може свідчити про спрямованість таких дій на покладення на відповідача додаткових (недоцільних) витрат на правничу допомогу.

Так, виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Суд вказує, що позивачем на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу надано до матеріалів справи: копія договіру про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "Дефендерс", копія додаткової угоди № 1 та № 2 до договору про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019, копія акту № 2 приймання-передачі матеріалів справи до додаткової угоди № 1 та № 2 до договору про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019, акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 43-2019 від 23.08.2019, копія ордеру серії КС № 563951 від 05.02.2019, копія свідоцтва про право на здійснення адвокатською діяльністю серії КС 5461/10 від 08.10.2015, копія посвідчення адвоката Більчука О.О. від 08.10.2015 та платіжне доручення № 503 від 27.08.2019 на суму 6 000, 00 грн.

Із додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019 вбачається, що такий вид правової допомоги, як підготовка заяви по суті (позовної заяви, зустрічного позову, відзиву (заперечення) на позовну заяву, відповідь на відзив) коштує 6 000, 00 грн.

Крім того, згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 43-2019 від 23.08.2019 вбачається, що адвокатським об`єднанням було підготовлено позовну заяву на підставі матеріалів справи № 0021188.01.19/1 та досудової вимоги № 05455_2, вартістю 6000, 00 грн.

Вказаний акт підписаний представника сторін та скріплений печатками, що відповідно підтверджує факт надання адвокатським об`єднанням послуг позивачу та прийняття таких послуг позивачем без зауважень.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 Господарського процесуального кодексу України та у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.10.2019 у справі № 908/408/18.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, з огляду на те, що матеріали справи містять не лише позовну заяву, яку було підготовлено адвокатом згідно № 43-2019 від 23.08.2019, а й відповідь на відзив та клопотання з процесуальних питань, а враховуючи, що згідно додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 1 від 05.02.2019 відповідь на відзив входить до такого виду правової допомоги адвоката як "Підготовка заяви по суті", суд вважає заявлену позивачем суми судових витрат в розмірі 6000,00 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо доводів відповідача, що дана позовна заява є шаблонною та незначної складності і відповідно взагалі не потребувала залучення до неї адвоката, то суд вказує, що відповідачем не надано належних доказів, що підтверджують шаблонність даного позову (копію позовної заяви по іншій справі), а залучення до участі у розгляді справи адвоката та укладання з ним відповідного договору є правом позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс. Капітал" задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс. Капітал" (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд. 19; ідентифікаційний код 37686922) суму страхового відшкодування в розмірі 98 000 (дев`яносто вісім тисяч) грн. 00 коп, пеню в розмірі 7 123 (сім тисяч сто двадцять три) грн 12 коп., 3 % річних в розмірі 620 (шістсот двадцять) грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 25.11.2019

Суддя Баранов Д. О.