РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2019Справа № 910/12320/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства «Айслаг»

до Приватного підприємства «АВТ Вектор»

про стягнення 428 237,07 грн

за участю представників сторін:

від позивача Нерубайлов В.Д. (довіреність № б/н від 08.10.2019)

від відповідача Костюк А.І. (довіреність № б/н від 08.11.2019)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2019 року Приватне підприємство «Айслаг» (далі - ПП «Айслаг», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «АВТ Вектор» (далі - ПП «АВТ Вектор», відповідач) про стягнення 428 237,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, переданий позивачем за договором поставки № 99 від 10.03.2017.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 428 237,07 грн, з яких: 268 650,00 грн - основний борг, 3 112,29 грн - 3% річних, 120 555,00 грн - штраф, 35 919,78 грн - пеня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 відкрито провадження у справі № 910/12320/19 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи призначено на 10.10.2019.

10.10.2019 та 15.10.2019 (повторно) до суду надійшло подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, в якому сторона повідомила про намір досягнути мирного врегулювання спору та часткову сплату боргу перед позивачем.

У судовому засіданні 10.10.2019 суд оголосив про відкладення розгляду справи на 24.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 повідомлено ПП «АВТ Вектор», як відповідача, про наступне судове засідання, призначене на 24.10.2019.

23.10.2019 та 24.10.2019 (повторно) до суду надійшло клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу, у зв`язку з повною його оплатою відповідачем.

Суд зазначає, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Положеннями ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що за приписами ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України заяви, передбачені зокрема й п. 2 ч. 2 цієї статті, подаються до суду з наданням доказів направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, що позивачем виконано не було.

Зважаючи на наведені норми процесуального законодавства вказані клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог були залишені судом без розгляду на підставі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України.

24.10.2019 та 04.11.2019 (повторно) до суду надійшло подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 24.10.2019 суд відклав розгляд справи на 12.11.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 повідомлено ПП «Айслаг», як позивача, та ПП «АВТ Вектор», як відповідача, про наступне судове засідання, призначене на 12.11.2019.

12.11.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. Вказаний відзив був поданий відповідачем з порушенням встановленого судом процесуального строку та приписів ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 про відкриття провадження у справі судом встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов. Матеріали справи свідчать, що відповідач отримав вказану ухвалу 26.09.2019, отже, встановлений судом строк для подання відзиву на позовну заяву сплив 11.10.2019, а відповідач подав відзив з порушенням вказаного строку.

При цьому, відповідач не подавав до суду клопотання про продовження процесуального строку, встановленого судом, як це передбачено положеннями ст. 119 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд не прийняв до розгляду поданий відповідачем відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 12.11.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги про стягнення 3% річних, штрафу та пені, просив суд вказані позовні вимоги задовольнити, щодо основного боргу зазначив про його сплату в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що регулювання правовідносин сторін щодо спірної поставки товару не охоплюється умовами договору поставки № 99 від 10,03.2017, оскільки по-перше, відповідач не подавав замовлення на поставку такого товару, як це передбачено п.п. 2.2, 4.2, 4.3 договору; по-друге, товар отримано неуповноваженим представником відповідача, адже у спірних накладних відсутній підпис директора, відсутнє посилання на довіреність уповноваженого представника, як це передбачено п.п. 2.2, 6.2 договору; по-третє, при здійсненні оплати товару відповідач не вказував у платіжних дорученнях посилання на укладений сторонами договір, як це передбачено п. 5.5 договору, оскільки поставка товару здійснювалась не на виконання вказаного договору, оплата проводилася на підставі рахунків на паливо, що надавалися позивачем на оплату товару, надання яких непередбачено п. 1.2 договору. Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 12.11.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

10.03.2017 між ПП «Айслаг» (покупець) та ПП «АВТ Вектор» (покупець) був укладений договір поставки № 99 (далі - договір), згідно з умовами якого постачальник зобов`язувався поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти (далі - товар), в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Згідно з положеннями п.п. 1.1, 2.1 договору найменуванням товару є нафтопродукти в асортименті, одиниця виміру кількості товару - літр.

У п. 1.2 договору сторони погодили, що документами на товар, які постачальник повинен передати покупцю, є накладні на відвантаження товару. Сторони за даним договором домовились, що накладна на відвантаження товару є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнюється до специфікації і є невід`ємною частиною до даного договору.

Відповідно до п. 2.2 договору загальна кількість товару, асортимент і ціна товару погоджується сторонами при формуванні замовлення та визначаються в накладних, які підписуються сторонами.

Ціна товару включає податки та обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством. Загальну суму поставки складає сума всіх накладних, по яким був поставлений товар за даним договором. В загальну вартість договору включено ПДВ 20% (п.п. 2.3, 2.4 договору).

Згідно з п. 5.1 договору покупець має право здійснити повну або часткову оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

Відповідно до. 5.2 договору, у випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строки, вказані у п. 5.1 даного договору, постачальник має право рахувати, а покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту терміном на 30 календарних днів, починаючи з дня відвантаження товару, з нарахуванням покупцю 2% за кожен день користування товарного кредиту. Покупець зобов`язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за користування ним в термін, вказаний у п. 5.3 даного договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, розуміється підписання даного договору.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту на 31 день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за його використання - протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги від постачальника про оплату. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості.

Якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом покупець не внесе всіх передбачених договором платежів, він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в п. 8.1 даного договору (п. 8.1 договору).

У п. 5.7 договору сторони домовились, що при наявності заборгованості, незалежно від причин її виникнення, кошти, які надходять від покупця, зараховуються в першу чергу на погашення заборгованості, що утворилась раніше, незалежно від призначення платежу.

Згідно з п. 7.1 договору цей договір складений в двох примірниках, по одному для кожної сторони, набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань. У випадку, якщо за місяць до закінчення терміну дії даного договору, жодна із сторін у письмовій формі не повідомить про його розірвання, договір вважається пролонгований на наступний календарний рік. Сторони визнають юридичну силу договору, всіх інших супровідних документів до договору, що підписані із застосуванням засобів факсимільного зв`язку, з подальшим підтвердженням оригіналом.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав належним чином та передав останньому товар загальною вартістю 766 550,00 грн, а відповідач вказаний товар прийняв, що підтверджується накладними на відвантаження палива № 000368 від 06.03.2019 на суму 178 150,00 грн, № 000517 від 28.03.2019 на суму 186 550,00 грн, № 000590 від 05.04.2019 на суму 213 200,00 грн, № 000843 від 14.05.2019 на суму 188 650,00 грн (далі - спірні накладні).

Проте, відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, на момент звернення позивача до суду з даним позовом виконав свої зобов`язання неналежним чином та оплатив поставлений позивачем ним товар частково, а саме в розмірі 497 900,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 964 від 23.08.2019 на суму 33 200,00 грн, № 929 від 13.08.2019 на суму 50 000,00 грн, № 921 від 05.08.2019 на суму 50 000,00 грн, № 799 від 14.05.2019 на суму 20 000,00 грн, № 798 від 14.05.2019 на суму 65 000,00 грн, № 793 від 11.05.2019 на суму 45 000,00 грн, № 765 від 17.04.2019 на суму 56 550,00 грн, № 748 від 10.04.2019 на суму 58 150,00 грн, № 747 від 05.04.2019 на суму 70 000,00 грн, № 732 від 27.03.2019 на суму 50 000,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість відповідача перед позивачем за товар, переданий останнім, становила 268 650,00 грн.

Суд відхиляє як необґрунтовані посилання відповідача, наведені представником сторони в судовому засіданні 12.11.2019, з огляду на те, що:

- строк дії договору, визначений сторонами, спливає 31.12.2020 (п. 7.1 договору), а крім того, умовами укладеного сторонами договору передбачена його автоматична пролонгація за відсутності заперечень у сторін;

- усі спірні накладні містять посилання на укладений сторонами договір, при цьому відповідач не заперечував, що приймав і оплачував товар саме за вказаними накладними;

- відповідач вчинив дії, які свідчать про схвалення ним проведеної сторонами господарської операції з поставки товару, і такі дії полягали у прийнятті та повній оплаті поставленого позивачем товару (яка відбулась уже під час розгляду спору в суді).

- згідно з положеннями п. 5.7 договору позивач не зобов`язаний зараховувати здійснені відповідачем платежі виключно згідно з вказаним у них призначенням, а може здійснювати погашення найдавнішої заборгованості відповідача;

- відповідач не надав відповіді на претензію № 72/01-03 від 16.08.2019, що містила посилання на договір, а також на необхідність сплатити борг та штрафні санкції за ним.

Отже, розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд керувався таким.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи свідчать, що під час розгляду даної справи судом відповідач сплатив заборгованість перед позивачем у повному обсязі, а саме в розмірі 268 650,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1006 від 20.09.2019 на суму 50 000,00 грн, № 1043 від 09.10.2019 на суму 30 000,00 грн, № 1044 від 09.10.2019 на суму 28 650,00 грн, № 1058 від 18.10.2019 на суму 100 000,00 грн, № 1059 від 21.10.2019 на суму 60 000,00 грн.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 268 650,00 грн підлягає припиненню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 120 555,00 грн штрафу та 35 919,78 грн пені.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив з порушенням встановленого договором строку, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.2 договору передбачено, що покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки, яка діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення, від неоплаченої суми за товар.

Крім того, згідно з п. 12.6 договору у випадку не оплати поставленого товару більше сорока календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості отриманого, але неоплаченого товару.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач нараховує пеню на заборгованість за двома з чотирьох спірних накладних, а саме за накладними № 000590 від 05.04.2019 на суму 213 200,00 грн та № 000843 від 14.05.2019 на суму 188 650,00 грн.

Здійснивши власний розрахунок пені за визначені позивачем періоди з 07.05.2019 по 03.09.2019 для накладної № 000590 від 05.04.2019 та з 15.06.2019 по 03.09.2019 для накладної № 000843 від 14.05.2019, суд встановив, що її розмір становить 35 874,80 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення пені заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у меншому розмір визначеному судом, а саме - 35 874,80 грн.

Щодо стягнення штрафу суд зазначає, що умовами укладеного сторонами договору передбачено покладення такої міри відповідальності на відповідача, як покупця, виключно у випадку порушення ним строку оплати поставленого позивачем товару більше сорока календарних днів.

Матеріали справи свідчать, що на момент звернення позивача до суду:

- в оплату накладної № 000368 від 06.03.2019 на суму 178 150,00 грн позивачем були зараховані платежі за платіжними дорученнями № 748 від 10.04.2019 на суму 58 150,00 грн, № 747 від 05.04.2019 на суму 70 000,00 грн, № 732 від 27.03.2019 на суму 50 000,00 грн (всього на суму 178 150,00 грн);

- в оплату накладної № 000517 від 28.03.2019 на суму 186 550,00 грн позивачем були зараховані платежі за платіжними дорученнями № 799 від 14.05.2019 на суму 20 000,00 грн, № 798 від 14.05.2019 на суму 65 000,00 грн, № 793 від 11.05.2019 на суму 45 000,00 грн, № 765 від 17.04.2019 на суму 56 550,00 грн (всього на суму 186 550,00 грн);

- в оплату накладної № 000590 від 05.04.2019 на суму 213 200,00 грн позивачем були зараховані платежі за платіжними дорученнями № 964 від 23.08.2019 на суму 33 200,00 грн, № 929 від 13.08.2019 на суму 50 000,00 грн, № 921 від 05.08.2019 на суму 50 000,00 грн (всього на суму 133 200,00 грн).

Таким чином, накладні № 000368 від 06.03.2019 та № 000517 від 28.03.2019 були оплачені відповідачем повністю, при цьому відповідачем не було допущено порушення строку оплати на 40 календарних днів, отже, підстави для стягнення штрафу за вказаними накладними відсутні.

Накладна № 000590 від 05.04.2019 була оплачена відповідачем часткова, накладна № 000843 від 14.05.2019 на момент звернення до суду оплачена не була, а відповідач допустив порушення строку їх оплати більше сорока календарних днів, отже, наявні підстави для стягнення штрафу. При цьому, зважаючи на положення п. 12.6 договору, правомірним буде нараховувати штраф на суму заборгованості за отриманий, але не оплачений товар, а не на суму накладної, з оплати якої допущено прострочення більше 40 календарних днів.

Отже, здійснивши власний розрахунок штрафу за ставкою 30% від суми заборгованості у розмірі 268 650,00 грн, суд встановив, що розмір штрафу становить 80 595,00 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення штрафу заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у меншому розмірі, визначеному судом, а саме - 80 595,00 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 112,29 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за визначені позивачем періоди з 07.05.2019 по 03.09.2019 для накладної № 000590 від 05.04.2019 та з 15.06.2019 по 03.09.2019 для накладної № 000843 від 14.05.2019, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору. Таким чином, вказана позовна вимога підлягає задоволенню в розмірі, заявленому позивачем, а з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 3 112,29 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 35 874,80 грн, штрафу в розмірі 80 595,00 грн та 3% річних в розмірі 3 112,29 грн. В частині стягнення основного боргу в розмірі 268 650,00 грн провадження у справі підлягає закриттю. В іншій частині позову судом відмовлено.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, на підставі положень ч. 9 вказаної статті, згідно з якими у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, суд покладає судовий збір в частині позовних вимог, провадження з яких закрито, на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/12320/19 в частині стягнення основного боргу в розмірі 268 650,00 грн закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного підприємства «АВТ Вектор» (02068, м. Київ, вул. Поліська, буд. 3-Б, ідентифікаційний код 32488261) на користь Приватного підприємства «Айслаг» (43021, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Стрілецька, буд. 4, ідентифікаційний код 13369787) пеню в розмірі 35 874,80 грн (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят чотири грн 80 коп.), штраф в розмірі 80 595,00 грн (вісімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять грн 00 коп.), 3% річних в розмірі 3 112,29 грн (три тисячі сто дванадцять грн 29 коп.) витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 823,48 грн (п`ять тисяч вісімсот двадцять три грн 48 коп.).

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 25.11.2018.

Суддя О.Г. Удалова