РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2019Справа № 910/6279/19
За позовом: Державного підприємства "Смоли"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Альянс Плюс"

Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІД ФІНАНС"

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Державне підприємство "Смоли" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АЛЬЯНС ПЛЮС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІД ФІНАНС" про визнання недійсним договору відступлення вимоги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на думку позивача укладання спірного договору між відповідача відбулося із порушенням оскільки у відповідача 1 не існувало право вимоги на момент її переходу до відповідача2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 відкрито провадження у справі № 910/6279/19 та призначити підготовче засідання на 14.06.2019.

11.06.2019 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив1 на позовну заяву.

12.06.2019 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив2 на позовну заяву

14.06.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано клопотання про

витребування доказів, клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про перенесення підготовчого засідання.

14.06.2019 відділом діловодства суду від відповідача2 отримано клопотання про

забезпечення судових витрат.

14.06.2019 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.06.2019 розгляд справи призначено на 03.07.2019.

24.06.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано відповіді на відзиви.

02.07.2019 відділом діловодства суду від відповідача2 отримано заперечення.

Ухвалою суду від 03.07.2019 відкладено підтовче провадження на 30.08.2019.

15.08.2019 відділом діловодства суду від відповідача1 отримано додатковий відзив на позовну заяву.

30.08.2019 відділом діловодства суду від відповідача2 отримано клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

30.08.2019 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І.

на лікарняному.

Ухвалою суду від 23.09.2019 розгляд справи призначено на 11.10.2019.

10.10.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано клопотання про перенесення судового засідання.

В підготовче судове засіданні 11.10.2019 представник позивача не з?явився.

В підготовче судове засіданні 11.10.2019 представник відповідача1 не з?явився.

В підготовче судове засіданні 11.10.2019 представник відповідача2 з?явився, надав свої усні пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2019 закінчено підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.11.2019.

11.11.2019 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про розгляд справи без участі представника.

13.11.2019 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про розгляд справи без участі представника.

13.11.2019 відділом діловодства суду від представника позивача отримано пояснення у справі.

В судове засідання 15.11.2019 представник позивача не з`явився.

В судове засідання 15.11.2019 представник відповідача 1 та представник відповідача 2 з`явилися, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

15.06.2004 між Державним підприємством «Смоли» і Публічним акціонерним товариством «БАНК АЛЬЯНС» було укладено кредитний договір № 01 1-04/1 OK (далі - кредитний договір) відповідно до п.1.1 якого банком була відкрита відновлювальні відклична кредитна лінія для поповнення обігових коштів з лімітом 1 500 000, 00 грн. строком з 15.06.2004 до 12.06.2008 включно зі) сплатою 27% річних за користування кредитом. Згодом до зазначеного кредитного договору вносились зміни (зміна розміру кредитного ліміту, зміна відсоткової ставки тощо) шляхом укладання додаткових договорів до нього. 18 березня 2009 року між Позивачем і Публічним акціонерним товариством «БАНК АЛЬЯНС» було укладено додатковий договір № 18 до кредитного договору № 011-04/1 OK від 15.06.2004 щодо надання кредитних коштів позивачу після рефінансування кредиту в євро та /або долари США (сума кредиту 2 400 000.00 грн., а з дати рефінансування - сума в євро та/або доларах США еквівалентна 2 400 000,00 грн. по курсу НБУ на дату рефінансування).

08.06.2018 Публічне акціонерне товариство «БАНК АЛЬЯНС» за Договором № 5 про відступлення права вимоги передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛЬЯНС ПЛЮС» (далі - відповідач 1) право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

08.06. 2018 між відповідачем 1 та Товариством з обмеженого відповідальністю «СХІД ФІНАНС» (далі - відповідач 2) був укладений Договір № 13-СФ/18 про відступлення права вимоги, у відповідності до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛЬЯНС ПЛЮС» передає (відступає) своє право вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС» набуває право вимоги та сплачує Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛЬЯНС ПЛЮС- за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені договором.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що на думку позивача Договір № 13-СФ/18 про відступлення права вимоги від 08.06.2018 є недійсним.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частино 2 статті 164 ГПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, за загальним правилом форма правочину щодо заміни кредитора має бути такою самою, що і форма правочину, на підставі якого виникло основне зобов`язання. Тобто, якщо основний правочин був вчинений в усній формі, усно може бути оформлена і заміна кредитора. Якщо основний правочин було вчинено в письмовій формі, обов`язкова письмова форма встановлюється і щодо правочину про заміну кредитора.

Таким чином, оскільки кредитний договір №011-04/ЮК від 15 червня 2004 року між позивачем та відповідачем 1 укладений у письмовій формі, то при укладені між відповідачем 1 та відповідачем 2 Договору №13-СФ/18 про відступлення права вимоги від 08.06.2018 року була дотримана його письмова форма.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодекс), іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Як зазначено в п. 17 постанови пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси.

Згідно роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року за №14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 1 статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору про відступлення прав вимоги від 08.06.2018 року, укладеного між акціонерним товариством "Банк Альянс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Альянс Плюс" недійсним, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представник ТОВ «СХІД ФІНАНС» просив суд стягнути із позивача 14350 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення абоіншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимоги ТОВ «СХІД ФІНАНС» про стягнення із позивача 14350 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову відмовити.

2. Стягнути із Державного підприємства «Смоли» (51917, Дніпропетровська область, м. Кам`янське , проспект Аношкіна, 179, ідентифікаційний код 30168850) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС» (03039, м. Київ, пр.-т 40- річчя Жовтня, буд. 42-А, ідентифікаційний код 38421401) витрати на правничу допомогу в розмірі 14350 (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят) грн.

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.11.2019

Суддя В.І. Мельник