ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2019 р. Справа№ 920/659/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Безпалюк О.Л., довіреність № 14-198 від 17.05.2019,

від відповідача - не з`явився

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Сумської області

від 11.09.2019

у справі № 920/659/19 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради

про стягнення 415,86 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Сумської області із позовом до Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (далі -

КП «Міськводоканал») про стягнення 415,86 грн заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 3414/15-ТЕ-29 від 31.12.2014, з яких: 390,88 грн пені, 24,98 грн - 3% річних, нарахованих у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу.

В обґрунтування позовних вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на те, що КП «Міськводоканал» порушило взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору несвоєчасно оплатило спожитий природний газ, у зв`язку з чим останньому нараховано пеню відповідно до п. 7.2. договору, а також 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 11.09.2019 у справі № 920/659/19 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись

ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», дійшов висновку про відсутність законних підстав для нарахування позивачем штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання за договором № 3414/15-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 31.12.2014, а нараховані штрафні санкції підлягають списанню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції,

АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 11.09.2019 у справі № 920/659/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» до КП «Міськводоканал» про стягнення 415,86 грн. задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що учасником процедури врегулювання заборгованості (у тому числі процедури списання) є підприємства та організації, включені до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тоді як матеріали справи не містять доказів включення КП «Міськводоканал» до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування судом першої інстанції ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є неправомірним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2019 апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 поновлено АТ «НАК «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 11.09.2019 у справі № 920/659/19 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 19.11.2019.

Позиції учасників справи

Представник АТ «НАК «Нафтогаз України» у наданих у судовому засіданні поясненнях підтримав викладені в апеляційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» доводи, просив суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Сумської області від 11.09.2019 у справі № 920/659/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» до КП «Міськводоканал» про стягнення 415,86 грн задовольнити повністю.

Представник КП «Міськводоканал» у судове засідання не прибув, у поданому через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 11.09.2019 у справі № 920/659/19 - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.12.2014 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Продавець) та Комунальним підприємством «Міськводоканал» Сумської міської ради (далі - Покупець) було укладено договір № 3414/15-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

За умовами договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця у 2015 році (з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року) природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Додатковими угодами від 27.03.2015 № 1, від 29.07.2015 № 2,

від 31.07.2015 № 3, від 20.10.2015 № 4 вносилися зміни зокрема до п. 5.2 Договору щодо ціни за 1000 м3 газу. Кожна із вищезазначених додаткових угод змінювала попередню ціну на газ у бік її підвищення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за період: січень-липень 2015 року та жовтень-грудень

2015 року АТ «НАК «Нафтогаз України» передало, а КП «Міськводоканал» прийняло природний газ загальною вартістю 145 513,10 грн.

За умовами п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу, оплата за газ здійснюється КП «Міськводоканал» виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В обґрунтування позовних вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» посилалося на те, що КП «Міськводоканал» порушило взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору несвоєчасно оплатило спожитий природний газ, у зв`язку з чим останньому нараховано пеню відповідно до п. 7.2. договору, згідно з положеннями якого у разі невиконання КП «Міськводоканал» умов п. 6.1, останній зобов`язується сплатити АТ «НАК «Нафтогаз України» крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а також 3% річних.

З урахуванням наведених обставин, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося з позовом до суду про стягнення з КП «Міськводоканал» 415,86 грн, з яких: 390,88 грн пені за період з 17.02.2015 по 19.04.2015, 24,98 грн - 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням останнім умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 3414/15-ТЕ-29 від 31.12.2014.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтями 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеного, АТ «НАК «Нафтогаз України» нарахувало до стягнення з КП «Міськводоканал» 415 грн. 86 коп., з яких: 390,88 грн пені, 24,98 грн - 3% річних.

Проте, судова колегія звертає увагу на те, що 30.11.2016 набув чинності Закон України від 03.11.2016 № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон № 1730-VIII), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

За змістом Закону № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, зокрема кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Положеннями ст. 2 Закону № 1730-VIII встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З наведених вище норм Закону № 1730-VIII вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості (проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості) необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

Разом з тим, ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, якою передбачено списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону 1730-VIII є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд, зокрема у постановах: від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 28.02.2018

у справі № 911/3914/14, від 14.03.2018 у справі № 904/11460/16, від 01.04.2019 у справі № 922/2784/18, від 04.04.2019 у справі № 905/1526/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 16.05.2019 у справі № 922/2685/18.

Тобто, для визнання заборгованості списаною необхідно встановити, для яких саме потреб використовувався природний газ за договором

№ 3414/15-ТЕ-29 від 31.12.2014 та чи погашено суму основного боргу до набрання чинності Законом № 1730-VIII.

Як свідчать матеріали справи, на підставі п. 1.2 договору

№ 3414/15-ТЕ-29 від 31.12.2014 та згідно з актами приймання-передачі природного газу за період: січень-липень 2015 року та жовтень-грудень 2015 року, газ, що продається за вказаним вище договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Крім того, судом встановлено, що заборгованість КП «Міськводоканал» за спожитий природний газ була погашена 15.01.2016, тобто до набрання чинності Законом № 1730-VIII (до 30.11.2016), що також не заперечується позивачем.

Оскільки, КП «Міськводоканал» повністю сплатило вартість спожитого газу до набрання чинності відповідним Законом 1730-VIII (30.11.2016), то нараховані пеня, та 3 % річних за період до 30.11.2016 відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII підлягають списанню з дня набрання ним чинності.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, встановивши, що КП «Міськводоканал» повністю сплатило вартість спожитого газу до набрання чинності Законом № 1730-VIII (30.11.2016), суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Інших доводів та доказів, які б могли бути підставою для скасування судового рішення у даній справі апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені АТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Сумської області від 11.09.2019 у справі

№ 920/659/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 11.09.2019 у справі № 920/659/19 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 920/659/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич

Повний текст рішення складено 25.11.2019