ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2019 р. Справа№ 911/826/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 19.11.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція»

на рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2019

у справі №911/826/19 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Норд Енерджі»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція»

про стягнення 2 565 229,86 грн. заборгованості за договором поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018 р., у тому числі - 2 109 101,25 грн. основного боргу, 251 210,50 грн. пені, 42 043,15 грн. 3% річних, 162 874,96 грн. інфляційних втрат

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Норд Енерджі» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» (далі, відповідач) 2 565 229,86 грн. заборгованості за Договором поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018, у тому числі - 2 109 101,25 грн. основного боргу, 251 210,50 грн. пені, 42 043,15 грн. 3% річних, 162 874,96 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018, згідно умов якого відповідачеві було поставлено товар, який було прийнято останнім, однак оплачено частково, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 2 109 101,25 грн. основного боргу, 251 210,50 грн. пені, 42 043,15 грн. 3% річних та 162 874,96 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.08.2019 у справі №911/826/19 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Норд Енерджі» 2 109 101 (два мільйони сто дев`ять тисяч сто одну) грн. 25 коп. основного боргу, 237743 (двісті тридцять сім тисяч сімсот сорок три) грн. 07 коп. пені, 120 152 (сто двадцять тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 41 коп. інфляційних втрат, 39 788 (тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 46 коп. 3% річних, 37 601 (тридцять сім тисяч шістсот одну) грн. 78 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018, з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 2 109 101,25 грн. та визнання відповідачем позову в цій частині, підлягає задоволенню. Судом також встановлено прострочення відповідачем зобов`язання з оплати товару, яке має місце з 17.07.2018, з 27.07.2018, з 08.08.2018, з 01.09.2018, з 09.08.2018, з 07.09.2018, з 18.10.2018, що, відповідно, є підставою для стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені. Суд із долученого до матеріалів справи розрахунку пені встановив, що останню було розраховано за період, що перевищує шість місяців, та здійснив її арифметичний перерахунок відповідно до встановленого моменту початку прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання зі здійснення розрахунку за поставлений товар щодо кожного акту приймання-передачі товару окремо, з урахуванням часткових оплат, а також беручи до уваги приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, та дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 237 743,07 грн. Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до визначеного на розсуд суду обсягу суд, оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, заперечення позивача, зазначив, що до матеріалів справи відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища відповідача, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, а тому відмовив у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» про зменшення розміру пені. Також суд здійснив перевірку розрахунку 3% річних щодо кожного акту приймання-передачі товару окремо, з урахуванням часткових оплат, та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 39 788,46 грн. Розмір інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем, становить 162 874,96 грн., нарахованих на зростаючу заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат, за загальний період з серпня 2018 року до лютого 2019 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 10.09.2019 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті), Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2019 у справі №911/826/19 в частині стягнення 237 743, 07 грн. пені, 120 152, 41 грн. інфляційних втрат, 39 788, 46 грн. 3% річних відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач помилково вважає акти приймання-передачі, укладені сторонами та якими позивач аргументує свої вимоги, первинними документами, оскільки останні не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», адже не містять всіх обов`язкових реквізитів, а саме: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також скаржник, посилаючись на пункт 8 додаткової угоди №1 до Договору поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018, вказує, що в останній було встановлено строк оплати товару, а оскільки пунктом 9 додаткової угоди було встановлено строк її дії до 31.07.2018, то після закінчення строку дії такої додаткової угоди оплата товару повинна здійснюватись після пред`явлення вимоги щодо його оплати відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги щодо оплати поставленого товару шляхом направлення відповідачу вимоги №19 від 25.02.2019, яку відповідач отримав 12.03.2019 та надав відповідь, в якій визнав суму заборгованості та просив про розстрочення заборгованості із зазначенням графіку можливих платежів. Враховуючи це, строк оплати товару, поставленого позивачем за Договором, після закінчення дії додаткової угоди №1 до Договору встановлений після пред`явлення позивачем вимоги до відповідача, а саме з 12.03.2019.

Поряд з цим, відповідач наголошує, що перебуває у скрутному матеріальному становищі через тяжку фінансову ситуацію в країні, а також через наявність заборгованості у останнього з боку контрагентів перед ним, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» неспроможне одразу сплатити всю суму заборгованості перед позивачем, а тому і пропонувало позивачу розстрочити платіж у відповіді на вимогу з наданням графіку погашення заборгованості та під час розгляду справи в суді першої інстанції заявляло клопотання про зменшення штрафних санкцій, оскільки стягнення одразу всієї суми боргу і так призведе до невиконання зобов`язань товариства перед співробітниками щодо виплати заробітної плати, сплати податків та зборів до Державного бюджету України, виконання зобов`язань перед контрагентами, та призведе до банкрутства відповідача. Однак, суд першої інстанції даної обставини безпідставно не врахував.

У тексті апеляційної скарги апелянтом також порушено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 08.10.2019, наголосив на наступному:

- у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що визнає основну суму заборгованості перед позивачем в розмірі 2 109 101,25 грн;

- як вбачається з доданих до позовної заяви Актів приймання-передача товару, поставка товару відбулася в повному обсязі, передбаченому Додатковою угодою №1, але частково поза межами строку дії цієї додаткової угоди та з порушенням умов 100% передоплати Товару. Проте, слід звернути увагу на те, що згідно пункту 3.4. Договору відвантаження товару здійснюється на підставі письмового замовлення покупця, яке може бути направлене постачальнику електронною поштою або факсимільним зв`язком. Позивач надав суду роздруківки замовлень товару відповідачем, які направлялися позивачу по електронній пошті. Із вказаних роздруківок вбачається, що саме дії відповідача призвели до порушення строків відвантаження товару, оскільки його замовлення здійснювались поза межами строку, який встановлено Додатковою угодою №1, а саме: у серпні, вересні та жовтні 2018 року. Незважаючи на це, позивач поставив, а відповідач прийняв товар без жодних зауважень, що підтверджується доданими до позовної заяви актами приймання-передачі товару у відповідні періоди. Таким чином, сторони Договору виконали Додаткову угоду №1 в частині поставки Товару в повному обсязі, але порушили її в частині строків поставки Товару та розрахунків за нього. З огляду на це, на підставі досліджених доказів суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов правомірного та логічного висновку про те, що обов`язок оплати за поставлений товар виникає у відповідача з моменту його отримання, а право позивача нараховувати пеню, 3% річних та інфляційні збитки виникло з моменту прострочення такої оплати, що відповідає приписам частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України;

- підписання покупцем Актів приймання-передачі товару, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факти здійснення господарських операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Твердження відповідача про те, що Акт приймання-передачі не є первинним документом, є помилковим. Щодо тверджень відповідача про те, що долучені позивачем до позовної заяви акти приймання-передачі не відповідають вимогам, встановленим частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містять всіх обов`язкових реквізитів, а саме: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, позивач зазначає, що всі без виключення акти приймання-передачі, які долучені позивачем до позовної заяви, містять вичерпну інформацію про відповідальну за здійснення господарської операції особу, її посаду, підставу виникнення повноважень та особистий підпис цієї особи. Зокрема, у кожному Акті зазначено, що: «ТОВ «НОРД ЕНЕРДЖІ», що іменується надалі Постачальник, в особі директора Клочанова Бориса Валерійовича, який діє на підставі Статуту з одного боку, і ТОВ «УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ», що іменується надалі Покупець, в особі генерального директора Вдовиченка Андрія Олександровича, який діє на підставі Статуту, з іншого боку, склали цей акт про наступне ...». У нижній частині кожного Акту наявні підписи осіб, які відповідальні за здійснення господарської операції. Більше того, позивач наголошує, що йому незрозуміло, яким чином можна визнати суму основного боргу в повному обсязі на підставі Актів приймання-передачі, які відповідач, у свою чергу, не вважає первинними документами та які, на його думку, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

- у кожному акті приймання-передачі зазначено, що товар поставлявся на підставі Договору поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018 та на умовах додаткової угоди №1 від 10.07.2018;

- клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій є безпідставним, оскільки відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу існування скрутного фінансового становища, не зазначено, в чому саме полягає невідповідність розміру заявленої позивачем суми пені в порівнянні з сумою основного боргу та не надано доказів вжиття будь-яких заходів для уникнення порушення зобов`язань зі своєї сторони.

Позивач у відзиві звернув увагу апеляційного суду також на те, що додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 22.08.2019 у справі №911/826/19 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 45 391 (сорок п`ять тисяч триста дев`яносто одну) грн. 71 коп. витрат на правову допомогу. Вказані витрати стосуються виключно правової допомоги, яка надана позивачу адвокатом Литвиновим В.В. виключно в межах та обсязі, який передбачено сторонами в Додатковій угоді №1 від 15.01.2019 до Договору №20190115-1 від 15.01.2019 про надання правничої допомоги. Витрати представника позивача - адвоката Литвинова В.В. на представництво інтересів в суді апеляційної інстанції будуть розраховані окремо з наданням відповідних доказів їх понесення, оскільки позивач позбавлений об`єктивної можливості надати суду до закінчення судових дебатів докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» у справі №911/826/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2019 у справі №911/826/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» на рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2019 у справі №911/826/19, зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2019 у справі №911/826/19 на час апеляційного провадження, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 19.11.2019.

У судовому засіданні 19.11.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 19.11.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 19.11.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 19.11.2019 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати в частині стягнення 237 743, 07 грн. пені, 120 152, 41 грн. інфляційних втрат, 39 788, 46 грн. 3% річних та відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

10.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Норд Енерджі» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» (покупець) було укладено Договір поставки №100/1007-2018, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцю поліетилен (товар/продукція), асортимент, найменування, кількість, якість, умови поставки та ціна якого погоджуються сторонами у специфікаціях та/або додаткових угодах до цього договору, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар на умовах цього договору та додаткових угод до нього.

У відповідності до пункту 1.2. Договору ціна договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого згідно з цим договором відповідно до всіх додаткових угод до нього та актів приймання-передачі.

Згідно з пунктом 3.6. Договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару покупцю протягом 10 (десяти) днів з дати надходження попередньої оплати за товар. Інші умови, у тому числі - строки поставки, можуть бути узгоджені сторонами у специфікаціях та/або додаткових угодах до цього договору.

Умовами пункту 3.7. Договору передбачено, що разом із товаром постачальник направляє покупцю два підписаних зі свого боку акта приймання-передачі або видаткових накладних на відповідну партію товару, які підписує уповноважена особа покупця, один з примірників залишається у покупця, а другий примірник покупець надсилає на адресу постачальника поштовим відправленням не пізніше ніж через 5 робочих днів від дня отримання покупцем відповідної партії товару.

Датою поставки товару та переходу права власності від постачальника до покупця вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 3.8. Договору).

Відповідно до пункту 4.1. Договору умови оплати визначаються сторонами у відповідній додатковій угоді та/або специфікації до цього договору.

Згідно з пунктом 6.4. Договору покупець зобов`язаний оплатити товар відповідно до умов даного договору.

У відповідності з пунктом 7.2. Договору у разі порушення покупцем термінів оплати товару, покупець, на вимогу постачальника, сплачує йому пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченого платежу. Оплата пені не звільняє покупця від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором, специфікаціями та/або додатковими угодами до нього.

Цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання. Якщо за один календарний місяць до закінчення дії договору жодна зі сторін письмово не заявить про припинення договору, то строк дії договору продовжується на наступний календарний рік без обмеження по кількості разів пролонгації. Датою письмової заяви сторони про припинення договору вважається дата штемпеля відділення поштового зв`язку на описі вкладення до листа про припинення договору (пункт 11.1. Договору).

10.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Норд Енерджі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» було підписано додаткову угоду №1 до Договору поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018, відповідно до пункту 1 якої постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець - прийняти і оплатити товар по цінах та в обсягах, що вказані в таблиці, а саме поліетилен марки HDPE CRP 100 Black в кількості 112,500 тон, автотранспортом у липні 2018 року.

Пунктом 5 угоди передбачено, що кількість товару, що передано у власність за цією додатковою угодою №1, визначається на підставі актів приймання-передачі товару або видаткових накладних, та є остаточною.

Право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткових накладних (пункт 6 угоди).

Умови оплати: покупець здійснює 100% попередню оплату партії товару. Умови поставки: постачальник здійснює поставку товару до 15 липня 2018 року, але не раніше отримання 100% попередньої оплати за товар від покупця (пункти 7, 8 угоди).

Пунктами 9, 10 угоди передбачено, що ця додаткова угода вступає в дію з дати її підписання та діє до 31.07.2018 включно (в частині ціни та строків поставки товару), в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Ця додаткова угода №1 є невід`ємною частиною Договору поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» засобами електронного зв`язку було надіслано ТОВ «Норд Енерджі» заявки на відвантаження товару згідно Договору №100-1007/2018 від 10.07.2018, у тому числі від 16.07.2018 у кількості 11,25 т, від 25.07.2018, у кількості 21,25 т, від 07.08.2018 у кількості 21,25 т, від 08.08.2018 у кількості 21,25 т, від 16.10.2018 у кількості 16,250 т.

На виконання умов Договору №100/1007-2018 від 10.07.2018 та додаткової угоди №1 від 10.07.2018 ТОВ «Норд Енерджі» було поставлено ТОВ «Укрполімерконструкція» товар (поліетилен) на загальну суму 6 570 757,50 грн., що підтверджується актами приймання-передачі товару, а саме - №119 від 16.07.2018 на суму 622 428,75 грн., №139 від 26.07.2018 на суму 1 197 395,00 грн., №142 від 07.08.2018 на суму 1 249 585,00 грн., №142/1 від 31.08.2018 (коригування цін нафтопродуктів до акту приймання-передачі товару №142 від 07.08.2018) з остаточною вартістю 1 273 215,00 грн. (сума зміни вартості 23 630,00 грн.), попередній акт №143 приймання-передачі товару від 08.08.2018 на суму 1 249 585,00 грн., попередній акт №163 приймання-передачі товару від 06.09.2018 на суму 1 270 537,50 грн., акт №190 приймання-передачі товару від 17.10.2018 на суму 957 596,25 грн. (копії зазначених актів долучено до матеріалів справи, оригінали оглянуто судом).

Відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем товар в сумі 4 461 656,25 грн., що підтверджується довідкою АТ «Альфа-Банк» №17232 від 20.02.2019 щодо надходження коштів на поточний рахунок ТОВ «Норд Енерджі» від ТОВ «Укрполімерконструкція» за Договором №100/1007-2018 від 10.07.2018 за період з 13.07.2018 до 16.11.2018.

З огляду на зазначене, залишок заборгованості за Договором №100/1007-2018 від 10.07.2018 становить 2 109 101,25 грн.

ТОВ «Норд Енерджі» було надіслано на адресу ТОВ «Укрполімерконструкція» вимогу № 19 від 25.02.2019, відповідно до якої позивач просив відповідача перерахувати на його рахунок заборгованість за договором поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018 в сумі 2 109 101,25 грн.

ТОВ «Укрполімерконструкція» було надіслано на адресу ТОВ «Норд Енерджі» лист № 10 від 12.03.2019, в якому відповідач зазначав, що у зв`язку із скрутним фінансовим станом ТОВ «Укрполімерконструкція» не змогло своєчасно та в повному обсязі погасити заборгованість за договором поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 2 109 101,25 грн. Також відповідач у даному листі зазначив, що у ТОВ «Укрполімерконструкція» відсутня можливість погасити вказану заборгованість та пропонував погашення заборгованості згідно наступного графіку: до 31.03.2019 1 000 000,00 грн., до 30.04.2019 600 000,00 грн., до 31.05.2019 509 101,25 грн.

Оскільки відповідач станом на час подання позовної заяви не виконав взяті на себе зобов`язання і не сплатив ТОВ «Норд Енерджі» залишок заборгованості в сумі 2 109 101,25 грн. за поставлений товар за договором поставки № 100/1007-2018 від 10.07.2018, позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Водночас, у зв`язку з тим, що відповідачем не виконано своє зобов`язання за договором та не здійснено оплату товару у встановлений договором строк, позивач також просив суд стягнути з відповідача на свою користь 251 210,50 грн. пені, 42 043,15 грн. 3% річних та 162 874,96 грн. інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статей 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як слідує із позовної заяви, у порушення умов Договору поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018 відповідач має заборгованість зі сплати за поставлений позивачем товар в розмірі 2 109 101,25 грн.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так, у своєму відзиві на позовну заяву, відповідач зазначав, що визнає основну суму заборгованості перед позивачем в розмірі 2 109 101,25 грн.

Відповідно до частини 1, пункту 3 частини 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити у разі повного або часткового визнання позовних вимог вимоги, які визнаються відповідачем.

Поряд з цим, згідно зі статтею 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд, з урахуванням встановлення факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 2 109 101,25 грн. та визнання відповідачем позову в цій частині, задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018 у розмірі 2 109 101,25 грн.

У цій частині рішення місцевого господарського суду відповідачем не оскаржується, а відтак судом апеляційної інстанції не переглядається з огляду на положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно позовних вимог ТОВ «Норд Енерджі» про стягнення з відповідача на свою користь 251 210,50 грн. пені, 42 043,15 грн. 3% річних та 162 874,96 грн. інфляційних втрат та заперечень відповідача, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Згідно з пунктами 7, 8 додаткової угоди №1 до Договору покупець здійснює 100% попередню оплату партії товару, а постачальник здійснює поставку товару до 15 липня 2018 року, але не раніше отримання 100% попередньої оплати за товар від покупця.

Як зазначалось вище, згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, за приписами частини 6 статті 265 Господарського кодексу України реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем у порушення умов Договору передоплата за товар здійснена не була, а тому в останнього, в силу приписів частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, виник обов`язок оплатити поставлений позивачем товар після його прийняття, засвідченого підписанням актів приймання-передачі товару.

Як встановлено вище, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 6 570 757,50 грн., що підтверджується актами приймання-передачі товару, а саме - №119 від 16.07.2018 на суму 622 428,75 грн., №139 від 26.07.2018 на суму 1 197 395,00 грн., №142 від 07.08.2018 на суму 1 249 585,00 грн., №142/1 від 31.08.2018 (коригування цін нафтопродуктів до акту приймання-передачі товару №142 від 07.08.2018) з остаточною вартістю 1 273 215,00 грн. (сума зміни вартості 23 630,00 грн.), попередній акт №143 приймання-передачі товару від 08.08.2018 на суму 1 249 585,00 грн., попередній акт №163 приймання-передачі товару від 06.09.2018 на суму 1 270 537,50 грн., акт №190 приймання-передачі товару від 17.10.2018 на суму 957 596,25 грн.

Відтак, прострочення відповідачем зобов`язання з оплати товару у даному випадку має місце з 17.07.2018, з 27.07.2018, з 08.08.2018, з 01.09.2018, з 09.08.2018, з 07.09.2018, з 18.10.2018.

Поряд з цим, посилання відповідача на те, що акти приймання-передачі товару не є первинними документами, і, відповідно, не є належним доказом отримання товару, відхиляються судом з огляду на наступне.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При укладенні правочину сторони визначили, що датою поставки товару та переходу права власності від постачальника до покупця вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 3.8. Договору).

Аналогічним чином дане питання врегульоване у пункті 6 додаткової угоди №1 до Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначені акти приймання-передачі товару підписані уповноваженими особами позивача та відповідача без жодних зауважень та претензій.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що акти приймання-передачі товару, наявні у матеріалах справи, не містять всіх обов`язкових реквізитів, а саме: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, судом відхиляються, оскільки всі без виключення акти приймання-передачі, які долучені позивачем до позовної заяви, містять вичерпну інформацію про відповідальну за здійснення господарської операції особу, її посаду, підставу виникнення повноважень та особистий підпис цієї особи. Зокрема, у кожному Акті зазначено, що «ТОВ «НОРД ЕНЕРДЖІ», що іменується надалі Постачальник, в особі директора Клочанова Бориса Валерійовича, який діє на підставі Статуту з одного боку, і ТОВ «УКРПОЛІМЕРКОНСТРУКЦІЯ», що іменується надалі Покупець, в особі генерального директора Вдовиченка Андрія Олександровича, який діє на підставі Статуту, з іншого боку (окрім акту №119 від 16.07.2018, який зі сторони позивача підписаний в.о. генерального директора Швидкого Сергія Олексійовича), склали цей акт про наступне... У нижній частині кожного Акту наявні підписи осіб, які відповідальні за здійснення господарської операції.

Поруч із цим, судом взято до уваги те, що сума основного боргу за вищевказаними актами приймання-передачі відповідачем визнана в повному обсязі, а відтак визнано факт поставки йому товару за вказаними актами.

Із урахуванням викладеного, вищевказані акти приймання-передачі товару є первинними документами, що підтверджують поставку за спірним договором.

З приводу заперечень відповідача щодо здійснення позивачем поставки товару після закінчення строку дії додаткової угоди №1 від 10.07.2018 до Договору, суд відзначає, що зазначені поставки відбулися в межах дії договору, а відсутність визначення строку поставок товару згідно додаткової угоди не впливає на виникнення у відповідача обов`язку щодо його оплати з моменту прийняття товару у відповідності з приписами статті 692 Цивільного кодексу України.

У даному контексті судом також взяті до уваги доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу із приводу того, що згідно пункту 3.4. Договору відвантаження товару здійснюється на підставі письмового замовлення покупця, яке може бути направлене постачальнику електронною поштою або факсимільним зв`язком.

Позивач до відповіді на відзив на позовну заяву додав роздруківки замовлень товару відповідачем, які направлялися позивачу по електронній пошті. Із вказаних роздруківок вбачається, що його замовлення здійснювались поза межами строку, який встановлено Додатковою угодою №1, а саме: у серпні, вересні та жовтні 2018 року.

Незважаючи на це, позивач поставив, а відповідач прийняв товар без жодних зауважень, що підтверджується доданими до позовної заяви вищезгаданими актами приймання-передачі товару у відповідні періоди. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у кожному акті приймання-передачі зазначено, що товар поставлявся на підставі Договору поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018 та на умовах додаткової угоди №1 від 10.07.2018.

Вищевстановленими обставинами справи та наведеними правовими нормами спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що строк оплати товару настав лише після пред`явлення вимоги щодо його оплати відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, тобто у даному випадку 12.03.2019.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до пункту 7.2. Договору у разі порушення покупцем термінів оплати товару покупець, на вимогу постачальника, сплачує йому пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченого платежу. Оплата пені не звільняє покупця від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором, специфікаціями та/або додатковими угодами до нього.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вірно встановив суд першої інстанції із долученого до матеріалів справи розрахунку пені, заявлений до стягнення розмір пені, нарахованої на зростаючу заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат за загальний період з 16.07.2018 до 27.03.2019, було визначено позивачем в сумі 251 210,50 грн.

Водночас, згідно здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення з відповідача пені, останню було розраховано за період, що перевищує шість місяців, у той час як умовами укладеного між сторонами договору не було встановлено можливості нарахування пені за період, що перевищує зазначений у частині 6 статті 232 Господарського кодексу України строк.

Таким чином, згідно з арифметичним розрахунком, який зроблений судом відповідно до встановленого моменту початку прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання зі здійснення розрахунку за поставлений товар щодо кожного акту приймання-передачі товару окремо, з урахуванням часткових оплат, а також беручи до уваги приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 237 743,07 грн.

Розрахунки суду, наведені в оскарженому рішенні, є арифметично вірними та відповідачем не спростовані.

За таких обставин, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню в сумі 237 743,07 грн.

Відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених позивачем до стягнення сум пені. Натомість, у відзиві на позовну заяву відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до визначеного на розсуд суду обсягу.

Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, з чим відповідач, подаючи апеляційну скаргу, також не погоджується.

Дослідивши подану відповідачем заяву про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарським судом як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18).

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, заперечення позивача, суд зазначає, що ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної скарги відповідачем не надано жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища відповідача, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, а тому клопотання представника відповідача про зменшення розміру пені правомірно було відхилене судом першої інстанції.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в зазначеній вище сумі 237 743,07 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 42 043,15 грн. 3% річних та 162 874,96 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що їх розмір було визначено позивачем у сумі 42 043,15 грн., нарахованих на зростаючу заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат, за загальний період з 16.07.2018 до 27.03.2019.

Згідно з арифметичним розрахунком 3% річних, зробленим судом щодо кожного акту приймання-передачі товару окремо, з урахуванням часткових оплат, 3% річних підлягають стягненню з відповідача в сумі 39 788,46 грн. Таким чином, вимога позивача про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у визначеній судом сумі.

Розмір інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем, становить 162 874,96 грн., нарахованих на зростаючу заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат, за загальний період з серпня 2018 року до лютого 2019 року включно.

Слід зазначити, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу, з урахуванням індексу інфляції, визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Сума боргу, з урахуванням індексу інфляції, повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З урахуванням наведеного, згідно зі здійсненим судом арифметичним розрахунком щодо кожного простроченого грошового зобов`язання окремо, а саме щодо кожного з актів приймання-передачі товару, розмір інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості відповідача, становить 120 152,41 грн.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 251 210,50 грн. пені, 42 043,15 грн. 3% річних та 162 874,96 грн. інфляційних втрат, нарахованих за порушення зобов`язань зі своєчасної оплати поставленої продукції, підлягають задоволенню частково, а до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 237 743 (двісті тридцять сім тисяч сімсот сорок три) грн. 07 коп. пені, 120 152 (сто двадцять тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 41 коп. інфляційних втрат та 39 788 (тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 46 коп. 3% річних, висновки суду першої інстанції із приводу чого є обґрунтованими.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів відповідача (скаржника), окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» на рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2019 у справі №911/826/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2019 у справі №911/826/19 залишити без змін.

Матеріали справи №911/826/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.11.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка