ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.11.2019 Справа № 920/678/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши матеріали справи № 920/678/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайд-Груп» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, код 39380801);

до відповідача: Дочірнього підприємства «Завод обважених та бурильних труб» (40020, м. Суми, вул. Комарова, 2, код 30991664)

про стягнення 5032922 грн. 62 коп. заборгованості за договором поставки №79/9-162-18 від 30.10.2018,

за участю представників сторін:

від позивача: Красніков П.І., довіреність від 03.09.2019, ордер серії ХВ №53 від 12.09.2019;

від відповідача: не з`явився

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.07.2019 провадження у справі № 920/678/19 відкрито за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.08.2019 (суддя Заєць С.В.).

У зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. у відпустці судове засідання 01.08.2019 не відбулось, відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 05.08.2019 у справі №920/678/19 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання було призначене на 12.09.2019.

Згідно з ухвалою від 12.09.2019 у справі №920/678/19 підготовче засідання було відкладене на 26.09.2019.

26.09.2019 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Заєць С.В.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2019 справу №920/678/19 призначено до розгляду судді Соп`яненко О.Ю.

Згідно з ухвалою господарського суду Сумської області від 08.10.2019 у справі №920/678/19 підготовче засідання призначене на 29.10.2019 (суддя Соп`яненко О.Ю.).

Відповідно до ухвали від 29.10.2019 закрите підготовче провадження у справі №920/678/19, розгляд справи по суті призначено на 21.11.2019.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5032922 грн. 62 коп., з яких: 4290646 грн. 80 коп. основного боргу, 560487 грн. 78 коп. пені, 134 532 грн. 15 коп. інфляційних збитків, 47 255 грн. 80 коп. 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки №79/9-162-18 від 30.10.2018, а також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 75 493 грн. 84 коп. та 25 000 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав, в судове засідання представника для участі не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

30 жовтня 2018 року між ТОВ «ПРАЙД-ГРУП» і ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» був укладений Договір поставки №79/9-162-18 (далі за текстом - «Договір»), відповідно до умов якого позивач зобов`язувався передати у власність відповідачу, а відповідач - прийняти та оплатити продукцію, іменовану надалі Товар, на умовах, в порядку та в терміни, встановлені Договором.

Згідно з п. 3.2 Договору загальна вартість Договору визначається як сума вартості Товару та інших витрат, зазначених у Специфікаціях.

Відповідно до п. 3.4 Договору умови оплати - 20 календарних днів з моменту поставки.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконання умов Договору ним було поставлено Товар на адресу відповідача: брухт відходів чорних металів згідно ДСТУ 4121-2002, з урахуванням витрат на транспортування на загальну суму 8 810 627,43 грн., у тому числі 8 687 916,85 грн. за товар, та 122 710,58 грн. за транспортування, про що свідчать видаткові накладні та акти приймання металів чорних (вторинних), підписані представниками обох сторін протягом листопада, грудня 2018 року та січня 2019 року, відповідно оформлені та зареєстровані податкові накладні.

Остання поставка партії товару за Договором відбулась 17.01.2019 року.

В той же час, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання по Договору щодо оплати: із простроченням, не у повному обсязі, в наслідок чого утворилась заборгованість по оплаті за поставлений товар.

У зв`язку з цим протягом лютого - травня 2019 року позивач неодноразово надсилав на адресу відповідача листи з проханням погасити заборгованість, які відповідачем отримані, однак продовжував неналежно виконувати зобов`язання за Договором.

21 травня 2019 року позивач звернувся до відповідача з претензією про погашення суми заборгованості або повернення Товару із відповідним розірванням Договору на підставі ст.651 Цивільного кодексу України, яку Покупець отримав 27 травня 2019 року.

Після отримання претензії 27 травня 2019 року відповідачем перераховано в погашення заборгованості два платежі: на суму 100 000,00 грн. та на 50 000,00 грн.

Крім того, відповідачем надано відповідь на претензію №79/9-264 від 04.06.2019 року, якою визнавши борг, пропонував позивачу розстрочення оплати заборгованості на умовах її зниження протягом року, без зазначення дати остаточного погашення заборгованості, проте позивач не погодився на зазначену пропозицію відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем на виконання умов Договору було сплачено лише 4 519 980,63 грн., у зв`язку з чим станом на 20.06.2019 року заборгованість за договором з оплати товару та з оплати витрат на транспортування у розмірі відповідача складає 4 290 646,80 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із змісту укладеного між сторонами у справі договору вбачається, що він має ознаки договору поставки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Письмовими матеріалами справи підтверджується факт належного виконання зобов`язань по Договору з боку позивача, а саме: видаткові накладні та акти приймання металів чорних (вторинних), підписані представниками обох сторін протягом листопада, грудня 2018 року та січня 2019 року, відповідно оформлені та зареєстровані податкові накладні.

Враховуючи те, що відповідач не подав доказів сплати основного боргу в розмірі 4 290 646,80 грн. або обґрунтованих заперечень вимогам позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 290 646,80 грн. основного боргу.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 560487,78 грн. пені, нарахованої за період з 07.02.2019 по 20.06.2019, відповідно до п. 7.5. Договору (в редакції Протоколу розбіжностей до Договору), яким передбачено, що в разі порушення строків оплати, передбаченого п.3.4. цього Договору понад 20 календарних днів від строку визначеного п.3.4. для оплати Товару, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від вартості несвоєчасно поставленого Товару за кожен день порушення терміну оплати.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Зі змісту ч.6 ст.232 ГК України вбачається, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено факт порушення з боку відповідача грошового зобов`язання, перевірено розрахунок позовних вимог та встановлено, що позивачем пеня нарахована у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 560487,78 грн. пені, нарахованої за період з 07.02.2019 по 20.06.2019.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 134 532 грн. 15 коп. інфляційних збитків, 47 255 грн. 80 коп. 3% річних, нарахованих за загальний період прострочення: з 07.02.2019 по 20.06.2019, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2 інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012, до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

Судом перевірено розрахунок інфляційних збитків та 3% річних та встановлено, що його виконано методологічно та арифметично вірно, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 134 532 грн. 15 коп. інфляційних збитків, 47 255 грн. 80 коп. 3% річних, нарахованих за загальний період прострочення: з 07.02.2019 по 20.06.2019.

Згідно ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору в розмірі 75 493,84 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Від позивача 21.11.2019 надійшла заява щодо розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи та порядку подання на їх підтвердження відповідних доказів. Відповідна заява була зроблена представником позивача до закінчення судових дебатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про доцільність призначення судового засідання у справі №920/678/19 для вирішення питання про судові витрати.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважених та бурильних труб» (40020, м. Суми, вул. Комарова, 2, код 30991664) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайд-Груп» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, код 39380 грн. 80 коп. основного боргу, 560487 грн. 78 коп. пені, 134 532 грн. 15 коп. інфляційних збитків, 47 255 грн. 80 коп. 3% річних та 75493 грн. 84 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Призначити судове засідання у справі №920/678/19 для вирішення питання про судові витрати на 04.12.2019 на 12 год. 00 хв.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 29.11.2019

Суддя О.Ю. Соп`яненко