ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

"14" листопада 2019 р. м. Київ Справа№ 910/22947/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 14.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазові технології" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 про закриття провадження

у справі №910/22947/17 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазові технології"

до Державного підприємства "Молдовська залізниця" (відповідач - 1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Іволга-2" (відповідач - 2)

про стягнення 7879680 доларів США

В судовому засіданні 14.11.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 у справі №910/22947/17 провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач 12.06.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача 01.07.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 у справі №910/22947/17 апеляційну скаргу позивача залишено без руху з огляду на неподання документів, що посвідчують повноваження представника апелянта.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазові технології" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 про закриття провадження у справі №910/22947/17. Розгляд справи №910/22947/17 призначено на 26.09.2019.

26.09.2019 від директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазові технології" О. Колесника надійшла заява про відвід суддів Скрипки І.М., Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. у справі №910/22947/17, яка обґрунтована наявністю обставин, що викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності колегії суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазові технології" О. Колесника про відвід суддів Скрипки І.М., Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. у справі №910/22947/17 визнано необґрунтованою.

Матеріали справи №910/22947/17 передано для визначення автоматизованою системою складу суду, який розгляне заяву директора позивача про відвід суддів Скрипки І.М., Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. у справі №910/22947/17.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2019 заяву ТОВ "Нафтогазові технології" про відвід суддів Скрипки І.М., Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. передано на розгляд колегії суддів у складі: Верховець А.А. (головуючий суддя), Пантелієнко В.О., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2019 колегією суддів у визначеному складі відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазові технології" про відвід суддів Скрипки І.М., Тищенко А.І., Михальської Ю.Б. від розгляду справи №910/22947/17.

Матеріали справи повернуто колегії суддів 07.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 розгляд справи призначено на 14.11.2019.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазові технології" звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням Державним підприємством "Молдовська залізниця" (Calea Feratг din Moldova) зобов`язань за Договором оренди №02/12-97 від 31.12.1997 (в редакції змін від 05.01.1998) в частині сплати лізингових платежів, а також невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Іволга-2" зобов`язань за договором поруки №П/01-17 від 22.07.2002, укладеним на забезпечення вказаного договору оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 закрито провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення з ДП "Молдовська залізниця" на користь позивача лізингових платежів за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в розмірі 7869680 дол. США, не прийнято до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову від 31.07.2018 та прийнято до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 20.08.2018 в частині вимог про солідарне стягнення з ДП "Молдовська залізниця" і ТОВ "Іволга-2" лізингових платежів в розмірі 10000,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 278985,00 грн.

20.09.2018 від позивача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про долучення документів, а також заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд:

- стягнути солідарно з Державного підприємства "Молдовська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Іволга-2" на користь позивача лізингові платежі в розмірі 10000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 278985,00 грн.;

- стягнути з Державного підприємства "Молдовська залізниця" на користь позивача лізингові платежі за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в розмірі 7868680,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 219552267,48 грн., штраф за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до п. 7.3 Договору оренди 128 танк-контейнерів №02/12-97 від 31.12.1997 у загальному розмірі 19325393,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 539149502,28 грн., відсотки за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до ст. 619 Цивільного кодексу Республіки Молдова у загальному розмірі 9662671,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 269574031,36 грн., що всього становить 36857745,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає ,11 грн.

19.03.2019 від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові письмові пояснення та заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів лізингові платежі за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в розмірі 7879680,00 доларів США, штраф за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до п. 7.3 Договору оренди 128 танк-контейнерів № 02/12-97 від 31.12.1997 у загальному розмірі 19325393,92 долари США, відсотки за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до ст. 619 Цивільного кодексу Республіки Молдова у загальному розмірі 9662671,16 доларів США, що всього становить 36867745,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ за 1 долар США станом на 16.01.2019 складає ,45 грн.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 у справі №910/22947/17 про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Обґрунтовуючи клопотання про закриття провадження у справі, відповідач - 1 зазначав, що правовідносини, які виникають між позивачем та ТОВ «Іволга-2» за своєю правовою природою є похідними від правовідносин, які регулюються договором №02/12-97 від 31.12.1997, який в свою чергу передбачає виключне право, яким мають регулюватися будь-які спори, що виникають з цього договору. Відповідні правовідносини щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача лізингових платежів у розмірі 10000,00 доларів США також непідсудні судам України.

Місцевим господарським судом встановлено, що на розгляді Господарського суду міста Києва знаходилася справа №910/11287/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзалізничсервіс» до Державного підприємства «Молдовська залізниця» (Calea Ferata din Moldova) і Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фірма «Nistas GmbH», про стягнення 70080000,00 Євро, що еквівалентно ,00 грн.

У вказаній справі Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансзалізничсервіс» на розгляд суду було передано дві вимоги майнового характеру (до відповідачів солідарно 8837,75 Євро; до Державного підприємства «Молдовська залізниця» 70071162,25 Євро) про відшкодування збитків, спричинених лізингодавцю неповерненням предмету лізингу у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням лізингоотримувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів за договором №02/12-97 від 31.12.1997, зміненого угодою від 05.01.1998.

Тобто, спір у справі №910/11287/16, як і у даній справі, виник у зв`язку з неналежним виконанням Державним підприємством «Молдовська залізниця» договору №02/12-97 від 31.12.1997. При цьому, вимоги про солідарне стягнення заявленої до стягнення суми з Державного підприємства «Молдовська залізниця» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2», позивач у справі №910/11287/16 так само обґрунтовував існуванням договору поруки від 22.07.2002 №П/01-17, укладеного між ТОВ «Іволга-2» та Фірмою «NistasGmbH».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 скасовано. Провадження у справі № 910/11287/16 закрито.

Закриваючи провадження у справі №910/11287/16 суд апеляційної інстанції виходив із того, що ТОВ «Трансзалізничсервіс» вказує на невиконання Державним підприємством «Молдавська залізниця» своїх зобов`язань, в першу чергу, щодо оплати лізингових платежів, у зв`язку з чим виникає вимога про повернення предмета лізингу лізингодавцю та відповідальність за невиконання договору у вигляді відшкодування збитків. Оскільки порушення умов договору, на які вказує позивач як на підставу притягнення до цивільно-правової відповідальності Державного підприємства «Молдавська залізниця», територіально не пов`язані з Україною, підстави для застосування приписів ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що незважаючи на те, що ТОВ «Іволга-2» є резидентом України, заявлені у цій справі до нього вимоги також не належать до юрисдикції господарських судів України, оскільки спірні правовідносини виникли не з договору поруки, не з договору про відступлення права вимоги, а з основного договору, тому з огляду на ст. 9 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 1, ст.ст. 5, 25, 26 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також ст. 514 ЦК України при вирішенні цих правовідносин слід застосовувати умови основного договору, в яких міститься арбітражне застереження.

У січні 2019 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Трансзалізничсервіс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 грудня 2018, в якій скаржник просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу № 910/11287/16 для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

ТОВ «Трансзалізничсервіс» у своїй касаційній скарзі зазначає, що оскільки у цій справі приймають участь декілька відповідачів, що мають місцезнаходження на територіях різних договірних сторін, спір розглядається по місцезнаходженню будь-якого відповідача на вибір позивача, тобто позивач обрав місце розгляду цієї справи за місцезнаходженням ТОВ «Іволга-2» у відповідності до частини першої статті 20 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах та статті 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності. Також указує, що спір виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, сторонами цього спору не передбачалося розгляду спорів третейським судом або міжнародним комерційним арбітражем, у зв`язку з чим посилання суду апеляційної інстанції на порушення норм статей 20-23 Господарського процесуального кодексу України є безпідставним.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 04 лютого 2019 поновив скаржнику строк на касаційне оскарження, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Трансзалізничсервіс», призначив розгляд справи, витребував матеріали справи № 910/11287/16 з Господарського суду міста Києва та надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

06 березня 2019 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою поновив касаційне провадження, призначив розгляд справи, зобов`язав ТОВ «Трансзалізничсервіс» протягом десяти днів з дня вручення ухвали здійснити переклад цієї ухвали, судового доручення про надання правової допомоги з підтвердженням про вручення документа на російську мову та надати по 3 (три) нотаріально засвідчені примірники цих перекладів Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду, після отримання від ТОВ «Трансзалізничсервіс» зазначених документів, направити їх Державному підприємству «Молдавська залізниця» (Calea Ferata din Moldova) в порядку, визначеному статтею 3 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах та звернувся через Міністерство юстиції України з судовим дорученням до Міністерства юстиції Республіки Молдова про вручення Державному підприємству «Молдавська залізниця» (Calea Ferata din Moldova) ухвали суду від 06 березня 2019 в порядку, визначеному Договором між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

07 серпня 2019 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою передав справу № 910/11287/16 разом з касаційною скаргою ТОВ «Трансзалізничсервіс» на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Мотивуючи своє рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції вказав, що у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 у справі № 910/8318/16 наведено такі висновки:

- третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. У зв`язку з викладеним у сторін існує виключно правова можливість, а не обов`язок звертатися до третейського суду. При цьому обмеження права звернення до господарського суду не допускається;

- відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом;

- у разі відсутності такого застереження господарський суд зобов`язаний припинити провадження у справі лише за наявності волі обох сторін про розгляд конкретного спору арбітражем, оформленої відповідним зверненням до суду;

- у справі, яка розглядається, судом установлено, що передбачене в пункті 7.2 контракту третейське застереження було укладено між Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Укрнафта» і ТОВ «Індустрія Феросплавів». Між ТОВ «Промислово-Інноваційний Союз» і ПАТ «Укрнафта» угоди про передачу спорів на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України укладено не було; про припинення провадження у справі з підстав передачі спору на розгляд арбітражем звернувся лише один з відповідачів;

- таким чином, висновки судів про відмову в задоволенні клопотання ПАТ «Укрнафта» про припинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017) є правильними.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов до висновку про необхідність відступити від наведеної позиції Верховного Суду України у справі № 910/8318/16 з огляду на те, що перш ніж вирішувати спір з вимогою до юридичної особи нерезидента за нормам Господарського процесуального кодексу України, суд повинен визначити чи підсудна справа за участю іноземної особи господарським судам України на підставі норм Закону України «Про міжнародне приватне право» та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд касаційної інстанції зазначив, що 20 жовтня 2012 між ТОВ «Nistas GmbH», юридичною особою, створеною відповідно до законодавства Німеччини (первісний кредитор) та ТОВ «Трансзалізничсервіс» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 20/10/2012, відповідно до умов якого первісний кредитор передає належне йому згідно із договором оренди 128 танко-контейнерів від 31 грудня 1997 № 02/12-97, який був укладений між первісним кредитором та Державним підприємством «Молдавська залізниця» (основний договір), право вимоги належного виконання боржником зобов`язань з повернення об`єкта оренди кредитору, а також з відшкодування основного боргу, неустойки, інфляційних витрат, 3 % річних та збитків за порушення виконання зобов`язань, в тому числі згідно з договором поруки від 22 липня 2002 № П/01-17, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Іволга-2», а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором. Новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов`язаннях, що випливають із основного договору, в об`ємі та на умовах, які існують на момент укладення даного договору (п. 1.2).

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що враховуючи встановлені фактичні обставини справи щодо здійснення правонаступництва ТОВ «Трансзалізничсервіс» права вимоги ТОВ «Nistas GmbH» у повному обсязі згідно з договором оренди від 31 грудня 1997 № 02/12-97 (зі змінами і доповненнями), а також з огляду на статтю 514 Цивільного кодексу України, які встановлюють перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, наявні підстави для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 18 жовтня 2017 у справі № 910/8318/16 про те, що відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом, та про те, що у разі відсутності такого застереження господарський суд зобов`язаний припинити провадження у справі лише за наявності волі обох сторін про розгляд конкретного спору арбітражем, оформленої відповідним зверненням до суду.

Колегія суддів Касаційного господарського суду враховує, що Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 серпня 2018 у справі № 906/493/16 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 жовтня 2017 у справі № 910/8318/16, шляхом його уточнення (доповнення). Водночас у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду не досліджувалося питання, чи переходить за договором про відступлення права вимоги арбітражне застереження, яке викладене в умовах основного договору.

Колегією суддів у даній справі з`ясовано, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 прийнято до розгляду справу №910/11287/16 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзалізничсервіс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 з огляду на те, що колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду висловила намір відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку (п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України).

Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі "Томіч та інші проти Чорногорії", заява N18650/09, у справі "Шахін і Шахін проти Туреччини", заява N 13279/05).

Верховний суд повинен забезпечувати єдність судової практики, щоб виправляти непослідовності та в такий спосіб підтримувати громадську довіру до судової системи (рішення ЄСПЛ "Альбу та інші проти Румунії", заява N 34796/09).

Враховуючи викладене, вислухавши думку учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, суд з власної ініціативи дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження за апеляційною скаргою, поданою у справі №910/22947/17 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №910/11287/16.

Керуючись п. 7 ч. 1 ст. 228, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційне провадження у справі №910/22947/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазові технології" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 про закриття провадження зупинити до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/11287/16 та опублікування повного тексту судового рішення.

2. Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду у визначеному ГПК України порядку.

Повний текст ухвали підписано 26.11.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко