ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2019 р. Справа№ 910/11895/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Тищенко О.В.

Хрипуна О.О.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від позивача - Качан В.В.,

від відповідача - Гудова О.В.,

від третьої особи - Заміховський М.М.,

розглядає апеляційну скаргу

Державної іпотечної установи

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2019

про відмову у забезпеченні позову

у справі №910/11895/19 (суддя Картавцева Ю.В.)

За позовом Державної іпотечної установи

до Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Надра"

про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання протиправними та скасування рішень.

До позовної заяви долучено заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить зупинити дію рішень комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу активів №322 від 16.08.2019 року, №323 від 16.08.2019 року, №327 від 16.08.2019 року, №358 від 21.08.2019 року та заборонити відповідним особами - акредитованим майданчикам вчиняти будь-які дії, пов`язані з реалізацією майнових прав за кредитними договорами, зазначеними у рішеннях комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків №322 від 16.08.2019 року, №323 від 16.08.2019 року, №327 від 16.08.2019 року, №358 від 21.08.2019 року, що перебувають в заставі Державної іпотечної установи, укладеними між ПАТ "КБ "Надра" та фізичними особами.

В обґрунтування вказаної заяви позивача зазначає, що у ПАТ «КБ «НАДРА» існує перед Державною іпотечною установою заборгованість на загальну суму 150 520 500, 14 грн., втім на офіційному сайті ФГВФО ІНФОРМАЦІЯ_1 інформація, щодо продажу активів неплатоспроможних банків, зокрема, щодо продажу активів ПАТ «КБ «НАДРА» (прав вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та знаходяться в заставі Державної іпотечної установи), а також розміщені паспорти торгів (аукціону) з продажу цих активів та призначено дату і час проведення таких торгів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у задоволенні заяви Державної іпотечної установи про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що звернення з даною заявою про забезпечення позову суперечить вимогам частини 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, зокрема щодо не допущення забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Державна іпотечна установа подала до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/11895/19 та задовольнити заяву про забезпечення позову повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зокрема доводи викладені в апеляційній скарзі аналогічні доводам, які зазначені позивачем в заяві про забезпечення позову. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач в апеляційній скарзі зазначає обставини, що стосуються предмета позову, та які необхідно встановлювати під час розгляду справи по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/11895/19 та призначено до розгляду на 24.10.2019 року.

08.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

11.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

17.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача.

21.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла відповідь на відзив третьої особи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.10.2019 року, у зв`язку з участю судді Чорногуза М.Г. у засіданні круглого столу 24.10.2019 року, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/11895/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Хрипун О.О., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/11895/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено її розгляд на 21.11.2019 року.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.11.2019 року, у зв`язку з відпусткою судді Тарасенко К.В., сформовано для розгляду справи №910/11895/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Хрипуна О.О., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/11895/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

В судовому засіданні 21.11.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача та третьої особи надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17.

Відповідно до ч.7 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом: накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; заборони відповідачу, його посадовим особам вчиняти певні дії.

05.02.2015 року Постановою Правління Національного банку України № 83 ПАТ "КБ "НАДРА" віднесено до категорії неплатоспроможних.

05.02.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від № 26 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "НАДРА", згідно з яким з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "НАДРА". Тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "НАДРА" запроваджено строком натри місяці з 06.02.2015 року по 05.05.2015 року включно.

28.04.2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 616 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" строком на два роки до 04.06.2018 року включно. Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ "КБ "НАДРА".

03.11.2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 2342 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" строком на два роки до 03 червня 2020 року включно. Зазначеним рішенням продовжено повноваження ліквідатора.

За змістом ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку

До повноважень виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку входить визначення порядку та способів реалізації майна банку, що ліквідується (п.14 ч.5 ст. 12 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Згідно з п.7 ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Отже, відповідачем у справі є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Як вже було зазначено вище, відповідно до ч.7 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом: накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; заборони відповідачу, його посадовим особам вчиняти певні дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оскільки указаною вище нормою процесуального закону встановлено пряму заборону забезпечення позову шляхом заборони неплатоспроможному банку або фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти певні дії, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, не може застосувати такий захід забезпечення позову у будь-якому випадку.

Вказаний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 року у справі №910/16477/18, від 20.08.2019 року справі №910/16152/18 та від 31.07.2019 року у справі №906/214/19.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Верховного суду, викладених в постановах Верховного Суду від 06.08.2019 року у справі №910/16477/18, від 20.08.2019 року справі №910/16152/18 та від 31.07.2019 року у справі №906/214/19.

Враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного суду, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки приписами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлена заборона накладення обмежень на майно банку, який ліквідується.

Крім цього, хоча заява в частині заборони акредитованим майданчикам вчиняти будь-які дії, пов`язані з реалізацією майнових прав за кредитними договорами, зазначеними у рішеннях комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не стосується безпосередньо ПАТ "КБ "НАДРА" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, проте процедура реалізації прав вимоги за кредитними договорами є складовою процедури ліквідації неплатоспроможного ПАТ "КБ "Надра", а тому забезпечення позову у справі таким способом опосередковано впливає на здійснення повноважень і самого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Майном як особливим об`єктом згідно ч. 1 ст. 190 ЦК України вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Положеннями ч. 2 ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку.

Оскільки приписами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлена заборона накладення обмежень на майно банку, який ліквідується, забезпечення позову шляхом заборони акредитованим майданчикам (біржам) вчиняти будь-які дії, пов`язані із реалізацією майнових прав та зупинення дії рішень Комітету Фонду за своєю суттю є накладенням обмежень щодо такого майна, а саме прав вимог за кредитними договорами, що позбавляє можливості Фонду проводити процедуру ліквідації ПАТ "КБ "Надра", забезпечення позову у справі таким способом опосередковано впливає на здійснення повноважень Фонду тощо.

Відповідно доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні та необґрунтовані .

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що, як вже було зазначено доводи апеляційної скарги зокрема стосуються обставин справи, які необхідно встановлювати під час розгляду справи по суті.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, питання вичерпності висновків суду, позиція колегії суддів ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/11895/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року у справі №910/11895/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 року по справі №910/11895/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.11.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.В. Тищенко

О.О. Хрипун