ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа№ 910/9709/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

секретар судового засідання: Позюбан А.С.

за участю представників учасників процесу згідно протоколу судового засідання від 26.11.2019.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.09.2019

у справі №910/9709/19 (суддя Павленко Є.В.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" від 24.09.2019 № 16605 про розподіл судових витрат у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 184 487,99 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (надалі -позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) про стягнення збитків у розмірі 184 487,99 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по перевезенню вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" 184 487 (сто вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) грн. 99 коп. збитків та 2 767 (дві тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 32 коп. судового збору.

26.09.2019 через відділ документального забезпечення місцевого господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" надійшла заява від 24.09.2019 № 16605, в якій останній просив долучити до матеріалів справи докази судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.; при розгляді справи по суті вирішити питання про розподіл судових витрат, в т.ч. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування цієї заяви позивач посилався, зокрема, на положення ч. 3 статті 124 ГПК України, за якими попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

До названої заяви позивачем було долучено докази понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн., а саме: копію договору про надання правничої допомоги від 9 січня 2018 року № 09012018/МТ, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням "СОТА", копію додаткової угоди до нього від 4 липня 2019 року № 04072019/1, копію акту приймання-передавання наданих послуг від 10 липня 2019 року, копію рахунку-фактури від 10 липня 2019 року № 100719/1 та копію платіжного доручення від 23 вересня 2019 року № 10446 на суму 18 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" від 24.09.2019 № 16605 про розподіл судових витрат у справі № 910/9709/19 залишено без розгляду.

Прийнята ухвала суду, з посиланням на приписи ст.ст. 80, 118, ч.8 ст. 129 ГПК України, мотивована наявністю підстав залишення заяви без розгляду, оскільки позивач ні до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат в позові, ні до прийняття судового рішення у даній справі, не повідомив про намір та розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом цієї справи, а також не надав доказів наявності об`єктивних причин неможливості подання у встановлений законом строк долучених до його заяви документів на підтвердження таких витрат.

Не погодившись із названою ухвалою суду першої інстанції, 23.10.2019 товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.09.2019; заяву від 24.09.2019 №16605, про долучення до матеріалів справи доказів судових витрат задовольнити; долучити до матеріалів справи докази судових витрат (на правничу допомогу); справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

У доводах апеляційного оскарження позивач вказав на неправильне застосування судом першої інстанції ст.ст. 124, 126, ч.8 ст. 129 ГПК України. Зокрема, позивач вважає, що оскільки справу розглянуто без повідомлення/виклику сторін (без проведення судового засідання), він не міг знати про час та дату прийняття судового рішення у справі, відтак, заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу подана в строки визначені ч.8 ст. 129 ГПК України, ст. 244 ГПК України, а саме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. За ствердженням позивача, до закінчення розгляду справи і проголошення рішення він не мав можливості подати суду докази на підтвердження розміру понесених витрат, оскільки відповідний рахунок на оплату послуг професійної правничої допомоги від адвокатського об`єднання позивачем не отримано та відповідна оплата не здійснена.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/9709/19, відкрито апеляційне провадження у справі №910/9709/19, повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 26.11.2019.

Представник відповідача в судове засідання від 26.11.2019 не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 153.

З огляду на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що його явка обов`язковою не визнавалась, скаржник не заперечував про розгляд справи за відсутності відповідача, а також те, що судочинство здійснюється, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду оскарженої ухвали за наявними матеріалами справи за присутності представника відповідача.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "Металургтранс", що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшов до висновку апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 залишити без змін, виходячи із наступного.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У положеннях Господарського процесуального кодексу України закріплено вимогу до кожної із сторін процесу разом з першою заявою по суті спору подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 124 ГПК України).

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), оскільки з огляду на положення частин 5-7 статті 129 ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. (ч.3 статті 124 ГПК України)

Відповідно до ч. 2 статті 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обв`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту ч.3 ст.126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В свою чергу, вимоги ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тобто, зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець передбачив обов`язкову умову за якої у сторони виникає право подання відповідних доказів понесення розміру судових витрат, а саме попереднє подання стороною заяви, в якій вона має повідомити суд про намір подати відповідні докази понесених судових витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 позовну заяву позивача прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9709/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Матеріали справи свідчать про те, що позивача було належним чином повідомлено про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження без виклику учасників справи та встановлено строки подання клопотань та заперечень.

Приписами ч. 8 ст. 252 ГПК України унормовано, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Отже, з аналізу положень ч. 8 ст. 129, ч. 8 ст. 252 ГПК України, вбачається, що оскільки в спрощеному позовному провадженні судові дебати не проводяться, то позивач у встановлений судом процесуальний строк, а у випадку не встановлення судом такого строку, до закінчення розгляду справи по суті та прийняття судового рішення, мав подати суду відповідну заяву про намір/розмір судових витрат на правничу допомогу, які сторона має сплатити за розгляд даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п. 9 ч. 3 ст.162 ГПК України позивачем в його позовній заяві було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, станом на момент подання цього позову складається лише зі сплаченої останнім суми судового збору в розмірі 2 767,32 грн.

В силу приписів ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, в позовній заяві позивачем не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат на правничу допомогу, та до вирішення по суті спору в даній справі позивачем не заявлявся намір про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, в тому числі, з повідомленням про неможливість надання станом на дату вирішення спору по суті доказів понесення відповідних витрат у вказаному розмірі.

Відповідна заява позивача, яка датована 24 вересня 2019 року, разом з доказами, надійшла до суду першої інстанції лише 26.09.2019, тобто після прийняття судового рішення (23.09.2019), яким, зокрема, було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами в порядку ч.5 ст. 238 ГПК України.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Проте, як вірно відмічено судом першої інстанції, позивачем також не було надано суду й доказів наявності об`єктивних причин неможливості подання у встановлений законом строк долучених до його заяви від 24.09.2019 №16605 документів, зокрема, копії договору про надання правничої допомоги від 9 січня 2018 року № 09012018/МТ та додаткової угоди до цього правочину від 4 липня 2019 року № 04072019/1, копії акту приймання-передавання наданих послуг від 10 липня 2019 року, а також копії рахунку-фактури від 10 липня 2019 року № 100719/1.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 8 ст. 129 ГПК України у разі неподання відповідних доказів, розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій. Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено ст. 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

Враховуючи викладене, оскільки позивач до ухвалення рішення у даній справі взагалі не заявив про розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом цієї справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява позивача про понесення витрат на професійну правничу допомогу по справі подана з порушенням строків, визначених ст. 118, ч. 8 ст. 129 ГПК України, а тому її правомірно залишено без розгляду судом першої інстанції.

Посилання скаржника на те, що судом порушено ст.ст. ч.8 ст. 129, 244 ГПК України, оскільки заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу подана в строки, а саме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також стосовного того, що розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, а тому позивач не міг знати про дату прийняття судового рішення у справі, не заслуговують на увагу та відхиляються судом апеляційної інстанції, як необґрунтовані.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, що позивачу було відомо про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін та встановлено строк подачі заперечень, однак, попри подання позивачем заяви про стягнення судових витрат із відповідними доказами в межах п`яти днів після ухвалення судом рішення у даній справі, ним не було повідомлено суд у порядку і строк визначений процесуальним законом, про намір надати докази на підтвердження понесених судових витрат (щодо надання правничої допомоги), в тому числі саме протягом п`яти днів з дати ухвалення рішення, тоді як подання цієї заяви (повідомити про намір) є обов`язковою умовою для надання вищезгаданих доказів понесення таких витрат в силу положень абз.2 ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Крім того, договір про надання правничої допомоги, на який посилається позивач, датований - 09.01.2018, відтак, був укладений ще до подачі позову у справі (12.07.2019), відповідно позивач міг повідомити про намір подати відповідні докази понесених судових витрат на правову допомогу.

Водночас, ствердження позивача, що він не подав до закінчення розгляду справи докази на підтвердження розміру понесених витрат, оскільки оплата послуг професійної правничої допомоги оплачена тільки після прийняття рішення у справі, не можна визнати поважними та обґрунтованими. Оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (п.1 ч.2 ст. 126 ГПК України)

Наведена правова позиція також викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Доводи позивача обґрунтовані посиланням на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 09.07.2019 №923/726/18, від 13.12.2018 №816/2096/17, від 16.05.2019 №823/2638/18 є безпідставними, оскільки в результаті дослідження зазначених судових актів не встановлено аналогічних фактичних обставин, що у даній справі, та судами не надавалась оцінка дотриманню стороною строку та порядку подачі стороною заяви (наміру) про відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу.

Інших доводів та доказів, окрім викладених за мотивувальною частиною постанови, які б слугували підставою для скасування ухвали суду, позивачем не наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладається на товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс".

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 255, 269-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/9709/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9709/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 27.11.2019.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко