РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2019Справа № 910/12579/19

За позовом Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ

УКРАЇНИ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ ТА ЕКСПЛУАТАЦІЯ НЕРУХОМОСТІ»

про стягнення 193 723,93 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ ТА ЕКСПЛУАТАЦІЯ НЕРУХОМОСТІ» (відповідач) про стягнення 193 723,93 грн, з яких: 112 961,69 грн пені, 24 257,15 3% річних, 56 505,09 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оплату за переданий позивачем газ відповідач здійснював несвоєчасно, а тому не виконав зобов`язання у строк, визначений Договором № 2059/1718-ТЕ-41 постачання природного газу від 07.09.2017, чим порушив умови господарського зобов`язання, що стало підставою для нарахування позивачем до стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 позовну заяву Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

26.09.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 позовну заяву Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12579/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

22.10.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 101 665,52 грн. В якості додатку до відзиву відповідач також подав клопотання про зменшення неустойки, відповідно до якого просив суд зменшити на 90% розмір неустойки (штрафів, пені) до 11 296,17 грн, які позивач просить стягнути за Договором № 2059/1718-ТЕ-41 постачання природного газу від 07.09.2017.

29.10.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві. У відповіді на відзив позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч 1 ст 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч 8 ст 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч 2 ст 161 ГПК України).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 про відкриття провадження у справі № 910/12579/19.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

07.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ ТА ЕКСПЛУАТАЦІЯ НЕРУХОМОСТІ» (далі - відповідач, споживач) було укладено Договір № 2059/1718-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - Договір або Договір № 2059/1718-ТЕ-41 від 07.09.2017), відповідно до умов п 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п 1.2 Договору).

Згідно п 2.1 Договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 580 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень - 60 тис. куб. м, листопад - 85 тис. куб. м, грудень - 110 тис. куб. м, січень - 120 тис. куб. м, лютий - 95 тис. куб. м, березень - 110 тис. куб. м.

Допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених у п 2.1 цього договору. Узгодження обсягів газу, що передаються по даному договору у відповідному місяці, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 3 даного договору. При цьому, споживач не позбавляється права на коригування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених в п 2.1 цього договору, шляхом підписання додаткової угоди (п 2.3 Договору).

За умовами п 3.1 Договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно п 3.7 Договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У п 3.10 Договору визначено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що ціна за 1000 куб. м газу на дату укладення договору становить 4 942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість вартість - 5 930,40 грн.

Відповідно до п 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до п 12.1 Договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою Угодою № 1 від 11.01.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни у п 8.2 Договору та викласти його у наступній редакції: «У разі прострочення споживачем оплати згідно п 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256».

Додатковою Угодою № 2 від 03.04.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в п 2.1 Договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 45 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: квітень - 30 тис. куб. м, травень - 15 тис. куб. м».

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.05.2018.

Додатковою Угодою № 3 від 15.06.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в п 2.1 Договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу в період з 01.06.2018 по 31.07.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 25 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: червень - 12,5 тис. куб. м, липень - 12,5 тис. куб. м».

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.07.2018.

Додатковою Угодою № 4 від 03.08.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в п 2.1 Договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу в період з 01.08.2018 по 31.08.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 11,00 тис. куб. метрів.».

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.08.2018.

Додатковою Угодою № 5 від 03.09.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в п 2.1 Договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу в період з 01.09.2018 по 30.09.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 11,00 тис. куб. метрів.».

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 30.09.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору № 2059/1718-ТЕ-41 від 07.09.2017 у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 2 781 304,28 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018, від 30.04.2018, від 31.05.2018, 30.06.2018, від 31.07.2018, від 31.08.2018 та від 30.09.2018. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

Відповідачем, в свою чергу, розрахунки за поставлений природний газ проводились несвоєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується сальдо відповідача, випискою по операціях по рахунку відповідача, оригінали яких наявні у матеріалах справи, а також копіями банківських виписок за спірний період.

Ці обставини сторонами не оспорюються та визнаються, а тому, відповідно до ч 1 ст 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

Згідно з нормами ст 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч 2 ст 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначених норм позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 56 505,09 грн інфляційних втрат та 24 267,15 грн трьох відсотків річних.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що вказані нарахування проведено відповідно до умов Договору, вимог законодавства та підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 112 961,69 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч 1 ст 230 ГК України).

Згідно положень ст 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно частинами 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних (15,3% річних - з 01.01.2018 відповідно до Додаткової угоди № 1 від 11.01.2018), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Разом з тим, відповідно до ст 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого сума пені становить 112 961,69 грн, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості та відповідності умовам закону та договору.

Матеріали справи містять відзив на позовну заяву, поданий відповідачем 22.10.2019 через відділ діловодства суду, зі змісту якого вбачається, що відповідач не погоджується та заперечує проти нарахування пені, 3% річних та штрафних санкцій, оскільки, на його думку, вимоги про стягнення пені збільшені у два рази, у зв`язку з чим, відповідач просить зменшити розмір пені, 3% річних та штрафних санкцій.

В основу заперечень відповідача покладене твердження про те, що відповідач є виконавцем житлово-комунальних послуг та інших послуг з комплексного обслуговування об`єктів, а тому єдиним джерелом розрахунків за спожитий природний газ є отримання коштів від власників квартир. З огляду на зазначене, причиною несвоєчасних розрахунків відповідачем за спожитий природний газ за Договором № 2059/1718-ТЕ-41 від 07.09.2017 є несвоєчасність сплати споживачами коштів за спожиту теплову енергію.

Посилаючись у відзиві на ст. 233 ГК України, відповідач просив суд відмовити позивачу в частині стягнення пені в розмірі 101 665,52 грн.

Матеріали справи також містять клопотання відповідача про зменшення неустойки, подане разом із відзивом, відповідно до якого відповідач просив суд зменшити на 90% розмір неустойки (штрафів, пені) до 11 296,17 грн, які позивач просить стягнути за Договором № 2059/1718-ТЕ-41 постачання природного газу від 07.09.2017.

Частиною 3 ст 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч 1 ст 74 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, в контексті означеного, суд звертає увагу на те, що наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Проте, всупереч вищевикладеного, відповідачем не було доведено суду таких обставин як, винятковість випадку, з урахуванням інтересів обох сторін, не наведено причин неналежного виконання зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

На момент вирішення спору по суті у суду відсутні підстави вважати наявними та належним чином доведеними обставини, які є достатніми для зменшення розміру пені у відповідності до ч 3 ст 551 Цивільного кодексу України, ст 233 Господарського кодексу України.

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення неустойки як такого, що позбавлене належного доказового обґрунтування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 905,86 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п 2 ч 1 ст 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п 1 ч 4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 905,86 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ ТА ЕКСПЛУАТАЦІЯ НЕРУХОМОСТІ" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 59; ідентифікаційний код 32244592) на користь Акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 112 961,69 грн. (сто дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одну гривню 69 коп.) пені, 24 257,15 грн (двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят сім гривень 15 коп.) 3% річних, 56 505,09 грн (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот п`ять гривень 09 коп) інфляційних втрат та 2 905,86 грн (дві тисячі дев`ятсот п`ять гривень 86 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч 1, 2 ст 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 26.11.2019.

Суддя Гумега О.В.