РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.11.2019Справа № 910/10553/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Кабінет Міністрів України

2. Міністерство фінансів України

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

3. Національний банк України

4. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про дострокове припинення відносин позики

Представники учасників справи:

Від позивача: Вичівська О.Ю., Тодосієнко В.М.;

Від відповідача: Таболін О.С.;

Від третьої особи-1: Колток О.М.;

Від третьої особи-2: не з`явились;

Від третьої особи-3: Пелепецький В.Д., Гузієнко Я.М.;

Від третьої особи-4: не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання припиненим з 25.01.2016 відносин позики, що склались між позивачем та відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу цінних паперів: №ДД-205/2014 від 24.03.2014, №ДД-230/2014 від 27.03.2014, №ДД-750/2014 від 05.09.2014,№ДД-751/2014 від 08.09.2014, №ДД-758/2014 від 09.09.2014, №ДД-759/2014 від 09.09.2014 та Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3" державної іпотечної установи від 2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" виникли відносини позики у розумінні ст.ст.1046, 1047 Цивільного кодексу України, доказом існування яких є цінні папери - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням облігацій, емітовані Державною іпотечною установою, що належать відповідачу на праві власності.

Державною іпотечною установою отримано від відповідача позику на загальну суму ,00 грн, що є вартістю облігацій. Зазначені грошові кошти знаходились на рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", а у подальшому, вказані грошові кошти були перенесені з рахунку позивача № НОМЕР_1 на рахунок відповідача № НОМЕР_2 .

Дані обставини, з урахуванням ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України, на думку позивача, підтверджують фактичне погашення облігацій, емітованих позивачем, грошовими коштами, що належали позивачу, але в іншому порядку, ніж встановлено Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3" Державної іпотечної установи від 2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 19.03.2019 апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишено без змін, рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/10553/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/10553/19 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №910/10553/18 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу справу №910/10553/18 передано на розгляд судді Літвінової М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 прийнято до розгляду справу №910/10553/18, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.08.2019.

23.08.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи-4 надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

23.08.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/10553/19, в яких останній заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

27.08.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи-3 надійшли пояснення по суті спору, в яких останній проти заявлених позовних вимог заперечив.

27.08.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника третьої особи-3 надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

28.08.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи - 4.

28.08.2019 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли пояснення щодо позову з урахуванням постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/10553/19, в яких останній проти заявлених позовних вимог навів свої заперечення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2019, яку занесено до протоколу судового засідання, судом відкладено підготовче засідання по справі №910/10553/18 на 30.09.2019 та відкладено розгляд клопотання про закриття провадження у справі до встановлення фактичних обставин справи.

24.09.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли клопотання про колегіальний розгляд справи, відповідь на пояснення Національного банку України, відповідь на пояснення відповідача, клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, заперечення на клопотання НБУ про закриття провадження у справі.

26.09.2019 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

27.09.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника Міністерства фінансів України надійшли пояснення щодо позову, в яких останній заявлені позовні вимоги підтримав.

30.09.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 судом відмовлено Державній іпотечній установі у задоволенні клопотання про призначення колегіального розгляду справи №910/10553/18.

Також ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Національного банку України від 22.08.2019 про закриття провадження у справі та відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" від 26.09.2019 про закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/10553/18 до судового розгляду по суті на 21.10.2019.

У судовому засіданні 21.10.2019 оголошено перерву до 04.11.2019. Третій особі - 2 направлено повідомлення про судове засідання 04.11.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача в судовому засіданні 04.11.2019 заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.11.2019 проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представники третьої особи-1, третьої особи-3 та третьої особи-4 в судовому засіданні 04.11.2019 надали суду усні пояснення по суті спору.

Третя особа-2 та третя особа-4 в судове засідання 04.11.2019 представників не направили, про проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 04.11.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2013 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - банк, відповідач) (найменування змінене на Акціонерне товариство "Дельта Банк) та Державною іпотечною установою (далі - клієнт, позивач) укладено договір банківського рахунку №26/995-070 (далі - договір банківського рахунку).

Відповідно до п.1.1 договору банківського рахунку банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № НОМЕР_1 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги, які доведені клієнту в момент підписання цього договору. Підписання цього договору клієнтом підтверджує, що ознайомлений з тарифами та немає жодних заперечень щодо них.

Згідно з п.1.2 договору банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

Відповідно до п.4.2.1 Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "АЗ", "ВЗ", "СЗ", "DЗ" Державної іпотечної установи від 2013 (далі - проспект емісії) характеристика облігацій серії "Z2", "АЗ", "ВЗ", "СЗ", "DЗ" - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням.

Згідно з п.4.5 Проспекту емісії власники облігацій мають права, передбачені чинним законодавством, зокрема: отримати номінальну вартість облігацій при настанні строку їх погашення та отримувати відсотковий дохід у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій, що йому належать, після закінчення кожного відсоткового періоду.

Відповідно до п.4.9 Проспекту емісії погашення облігацій здійснюється протягом одного банківського дня: серія "Z2" - 21.11.2018; серія "АЗ" - 12.12.2018; серія "ВЗ" - 18.11.2020; серія " СЗ " - 15.12.2020; серія " DЗ " - 14.12.2023.

Згідно з п.4.9.1 Проспекту емісії дострокове погашення облігацій відповідної серії може бути здійснене за рішенням емітента у разі дострокового викупу 100% облігацій цієї серії. Рішення про дострокове погашення облігацій приймається правлінням Державної іпотечної установи.

24.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - покупець) та Державною іпотечною установою (далі - емітент) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-205/2014 (далі - договір №ДД-205/2014), відповідно до п.1.1 якого емітент зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступні цінні папери: 2000 шт. облігацій підприємств ISIN UA , з датою погашення 12.12.2018, серії "АЗ", на загальну вартість 204142460,00 грн.

27.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - покупець) та Державною іпотечною установою (далі - емітент) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № ДД-230/2014 (далі - договір №ДД-230/2014), відповідно до пункту 1.1 якого емітент зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступні цінні папери: 2998 шт. облігацій підприємств ISIN UA , з датою погашення 12.12.2018, серії "АЗ", на загальну вартість 306231339,58 грн.

05.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - покупець) та Державною іпотечною установою (далі - емітент) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-750/2014 (далі - договір №ДД-750/2014), відповідно до п.1.1 якого емітент зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступні цінні папери: 4500 шт. облігацій підприємств ISIN UA , з датою погашення 18.11.2020, серії "ВЗ", на загальну вартість 457847280,00 грн.

08.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - покупець) та Державною іпотечною установою (далі - емітент) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-751/2014 (далі - договір №ДД-751/2014), відповідно до п.1.1 якого емітент зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступні цінні папери: 4500 шт. облігацій підприємств ISIN UA , з датою погашення 18.11.2020, серії "ВЗ", на загальну вартість 458198640,00 грн.

09.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - покупець) та Державною іпотечною установою (далі - емітент) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-758/2014 (далі - договір №ДД-758/2014), відповідно до п.1.1 якого емітент зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступні цінні папери: 1000 шт. облігацій підприємств ISIN UA , з датою погашення 18.11.2020, серії "ВЗ", на загальну вартість 101847950,00 грн.

09.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - покупець) та Державною іпотечною установою (далі - емітент) укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-759/2014 (далі - договір №ДД-759/2014), відповідно до п.1.1 якого емітент зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступні цінні папери: 2700 шт. облігацій підприємств ISIN UA , з датою погашення 15.12.2020, серії "СЗ", на загальну вартість 274989465,00 грн.

Грошові кошти, отримані Державною іпотечною установою від продажу облігацій за договорами №ДД-205/2014, №ДД-230/2014, №ДД-750/2014, №ДД-751/2014, №ДД-758/2014, №ДД-759/2014, зберігались на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", відповідно до умов договору банківського рахунку.

При цьому, як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно, уповноваженою особою Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації призначено Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича до 02.10.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 №181 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

У подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №619 від 20.02.2017 ліквідаційна процедура Акціонерного товариства "Дельта Банк" продовжена до 04.10.2019 включно, а рішенням виконавчої дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла від 04.04.2019 №772 продовжено строки здійснення процедури ліквідації Акціонерного товариства "Дельта Банк" строком на один рік з 05.10.2019 до 04.10.2020 включно.

У зв`язку із відкликанням банківської ліцензії за заявою Державної іпотечної установи кредиторські вимоги в розмірі ,01 грн були акцептовані та включені до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" виникли відносини позики у розумінні ст.ст.1046, 1047 Цивільного кодексу України, доказом існування яких є цінні папери - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням облігацій, емітовані Державною іпотечною установою, що належать відповідачу на праві власності. Державною іпотечною установою отримано від відповідача позику на загальну суму ,00 грн, що є вартістю облігацій. Зазначені грошові кошти знаходились на рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", а у подальшому, вказані грошові кошти були перенесені з рахунку позивача № НОМЕР_1 на рахунок відповідача № НОМЕР_2 .

На думку позивача, дані обставини з урахуванням ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України, підтверджують фактичне погашення облігацій, емітованих позивачем, грошовими коштами, що належали Державною іпотечною установою, але в іншому порядку, ніж встановлено "Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3" Державної іпотечної установи від 2013".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Державної іпотечної установи не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Як вже зазначалось судом, Державна іпотечна установа у заявленому позові визначила вимоги про визнання припиненим з 25.01.2016 відносин позики, що склались між позивачем та відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу цінних паперів: №ДД-205/2014 від 24.03.2014, №ДД-230/2014 від 27.03.2014, №ДД-750/2014 від 05.09.2014, №ДД-751/2014 від 08.09.2014, №ДД-758/2014 від 09.09.2014, №ДД-759/2014 від 09.09.2014 та Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3" Державної іпотечної установи від 2013 посилаючись на те, що внаслідок укладення означених договорів між позивачем та відповідачем виникли відносини позики у розумінні ст.ст.1046, 1047 Цивільного кодексу України.

Договір позики вважається основною підставою виникнення позикових відносин. Відносини позики регулюються положеннями Цивільного кодексу України та іншими актами цивільного законодавства.

Поняття договору позики визначено ст.1046 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із аналізу зазначеної статті вбачається, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. А сам договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, обов`язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Так, отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник стає зобов`язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, правовідносинам позики притаманні такі властивості:

- передача однією стороною (позикодавцем) іншій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками;

- обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позичальника) повернути стороні, яка надала такі грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позикодавцеві) таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості;

- обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позичальника) сплатити стороні, яка надала такі грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позикодавцеві) проценти від суми позики, у випадку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України вбачається те, що у разі, коли стороною, яка надає грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позикодавцем) є юридична особа, то договір позики повинен укладатись у письмовій формі.

При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України).

Частина 2 ст.1047 Цивільного кодексу України визначає, що факт укладення договору позики може підтверджуватись розпискою позичальника або іншим документом, яким посвідчується передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 177 Цивільного кодексу України зазначає, що цінні папери наряду з грошима відносять до речей як об`єктів цивільного права.

У ст.194 Цивільного кодексу України міститься визначення поняття цінного паперу. Так, відповідно до зазначеної норми, цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Пунктом 2 ч.1 ст.195 Цивільного кодексу України визначено, що в Україні в цивільному обороті можуть бути такі групи цінних паперів, зокрема, боргові цінні папери, які засвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку регулюються Законом України "Про цінні папери та фондовий ринок".

У ст.1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено такі терміни:

- випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії;

- емісія - сукупність дій емітента, що провадяться в установленій законодавством послідовності і спрямовані на розміщення емісійних цінних паперів серед їх перших власників;

- обіг цінних паперів - вчинення правочинів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами, крім договорів, що укладаються у процесі емісії, при викупі цінних паперів їх емітентом та купівлі-продажу емітентом викуплених цінних паперів;

- перший власник - особа, яка набула права власності на цінні папери безпосередньо від емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, чи андеррайтера;

- погашення емісійних цінних паперів - сукупність дій емітента та власників цінних паперів щодо припинення обігу боргових емісійних цінних паперів, виплати їх власникам номінальної вартості цінних паперів та доходу за такими цінними паперами (якщо це передбачено проспектом емісії цінних паперів) або постачання (надання) товарів (послуг) у строки, передбачені проспектом емісії цінних паперів, та анулювання цінних паперів;

- проспект емісії цінних паперів - документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів;

- розміщення цінних паперів - відчуження цінних паперів у визначений проспектом емісії цінних паперів спосіб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" фондовий ринок (ринок цінних паперів) - сукупність учасників фондового ринку та правовідносин між ними щодо розміщення, обігу та обліку цінних паперів і похідних (деривативів). Учасники фондового ринку - емітенти або особи, що видали неемісійні цінні папери, інвестори в цінні папери, інституційні інвестори, професійні учасники фондового ринку, об`єднання професійних учасників фондового ринку, у тому числі саморегулівні організації професійних учасників фондового ринку. Емітент - юридична особа, у тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Автономна Республіка Крим або міська рада, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади чи міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов`язання за ними перед їх власниками. Інвестори в цінні папери - фізичні та юридичні особи, резиденти і нерезиденти, які набули права власності на цінні папери з метою отримання доходу від вкладених коштів та/або набуття відповідних прав, що надаються власнику цінних паперів відповідно до законодавства.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

У п.2 ч.5 ст.3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Згідно з підпунктами "а", "б", "в", "е", "є" п.2 ч.5 ст.3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" до боргових цінних паперів відносяться, зокрема, облігації підприємств; державні облігації України; облігації місцевих позик; облігації міжнародних фінансових організацій; облігації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Із аналізу зазначених норм Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" полягає, що відносинам, які виникають при обігу цінних паперів, зокрема, облігацій, притаманні властивості правовідносин позики, а саме: 1) передача однією стороною (власником (першим власником) облігацій) іншій стороні (емітенту) грошових коштів; 2) обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти (емітента) повернути стороні, яка надала такі грошові кошти (власникові (першому власникові) облігацій) таку ж суму грошових коштів (вартість облігацій) та сплатити дохід за такими облігаціями.

При цьому приписи п.2 ч.1 ст.195 Цивільного кодексу України та норми Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" констатують, що облігація, як цінний папір, є документом, який посвідчує (підтверджує) відносини позики між власником облігації та емітентом.

Отже, на відносини, які виникають при емісії облігацій, поширюються загальні правила позики, однак, з урахуванням особливостей таких відносин.

Таким чином, з урахуванням всіх обставини справи у їх сукупності, внаслідок укладення договорів №ДД-205/2014, №ДД-230/2014, №ДД-750/2014, №ДД-751/2014, №ДД-758/2014, №ДД-759/2014, між Державною іпотечною установою, як емітентом цінних паперів - відповідних облігацій, та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", як власником цінних паперів - таких облігацій, виникли правовідносини позики.

Тому, до таких правовідносин, які склались між сторонами спору, повинні застосовуватись загальні правила позики, зокрема, які визначені у параграфі 1 Глави 71 Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей відносин, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів.

Вказані обставини наведені в постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/10553/19, а отже не потребують повторного встановлення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вже вказувалось судом, в обґрунтування заявлених позовних вимог Державна іпотечна установа посилалась на норми ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України, а також на те, що Державною іпотечною установою отримано від відповідача позику на загальну суму ,00 грн, що є вартістю облігацій; зазначені грошові кошти знаходились на рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк"; у подальшому, вказані грошові кошти були перенесені з рахунку позивача № НОМЕР_1 на рахунок відповідача № НОМЕР_2 ; внаслідок зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця, позика вважається повернутою, а правовідносини, такими, що припинились.

При цьому у вказаній вище постанові, Верховний Суд наголосив про необхідність оцінки аргументу позивача про застосування або наведення мотивів незастосування до спірних правовідносин приписів ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України та з`ясування чи є підстави припинення правовідносин позики, які виникли між позивачем та відповідачем, з урахуванням загальних норм про припинення зобов`язань, визначених главою 50 Цивільного кодексу України, зокрема, ст.ст.598, 599, спеціальних норм, визначених параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України, зокрема, ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України, спеціальних норм, визначених Законом України "Про цінні папери та фондовий ринок", зокрема, ст.ст.1, 7.

Як вже вказувалось судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно, уповноваженою особою Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації призначено Кадирова Владислава Володимировича.

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича до 02.10.2015 включно.

Згідно постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 №181 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №619 від 20.02.2017 ліквідаційна процедура Акціонерного товариства "Дельта Банк" продовжена до 04.10.2019 включно, а рішенням виконавчої дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла від 04.04.2019 №772 продовжено строки здійснення процедури ліквідації Акціонерного товариства "Дельта Банк" строком на один рік з 05.10.2019 до 04.10.2020 включно.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п.8 розділу X Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", законодавчі та інші нормативно- правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, адже цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

За змістом ст.49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

Згідно з ч.2 ст.50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл.

За змістом ч.1 ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, зазначеній у ст.52 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.50 Закону України України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та п.4.14 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 №2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/21893 інвентаризація майна банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені в шестимісячний строк з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання банківської ліцензії. Результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією.

Пунктом 2.3 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 №2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/21893 передбачено, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію не має права здійснювати будь-які операції з активами та зобов`язаннями неплатоспроможного банку (зокрема здійснювати зарахування зустрічних вимог (у тому числі однорідних), договірне списання, перерахування коштів на інші рахунки, у тому числі в межах одного банку (крім перерахування коштів клієнтів, вимоги яких акцептовані Фондом, для їх обліку на балансовому рахунку вимог кредиторів), крім визначених Законом.

Як вставлено судом, грошові кошти, отримані Державною іпотечною установою від продажу облігацій за договорами №ДД-205/2014, №ДД-230/2014, №ДД-750/2014, №ДД-751/2014, №ДД-758/2014, №ДД-759/2014, зберігались на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", відповідно до умов договору банківського рахунку.

11.01.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про затвердження Реєстру вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

З метою обліку кредиторської заборгованості, на виконання Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України №280 від 17.06.2004, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за №918/9517 25.01.2016 Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" проведено операцію з обліку кредиторських вимог, а саме перенесення коштів з рахунку клієнта - Державної іпотечної установи № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку", який призначений для обліку заборгованості банку перед третіми особами та є пасивним рахунком, тобто обліковує суму, яку банк виплатить кредитору в порядку черговості, визначеної законом.

Відповідно до витягу із реєстру від 18.03.2016 за вих.№2495, затвердженого протоколом №005/16 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.01.2016 та з урахуванням змін №1, затверджених рішенням №291 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.03.2016, вимоги позивача акцептовані на загальну суму ,01 грн та включені до сьомої черги як вимоги юридичної особи, що відповідає ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та не заперечується позивачем, а 03.10.2016 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" видало Державній іпотечній установі довідку за вих.№05-3323787, якою останню було повідомлено, що вимоги на суму ,01 грн акцептовані та включені до 7 черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що проведена 25.01.2016 Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" операція з перенесення коштів з рахунку клієнта - Державної іпотечної установи № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" з призначенням платежу "перенесення коштів відповідно до затвердженого реєстру кредиторів" не є поверненням позики в розумінні ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України, а є наслідком подання позивачем заяви про визнання кредиторських вимог до банку та перенесення коштів для їх обліку на рахунок, який для цього призначений.

Тобто перенесення банком ,01 грн з рахунку Державної іпотечної установи № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" не є операцією є погашенням позики.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось судом, відповідно до п.15 ч.1 ст.1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" проспект цінних паперів (далі - проспект) - документ, який оформлюється при здійсненні публічної пропозиції цінних паперів та містить інформацію відповідно до вимог, визначених законом.

Пунктом 13 ч.1 ст.1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" погашення емісійних цінних паперів - сукупність дій емітента та власників цінних паперів, що здійснюються в установленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку порядку та пов`язані з виконанням емітентом зобов`язань за борговими емісійними цінними паперами та іншими емісійними цінними паперами в установлених законом випадках шляхом виплати власникам таких цінних паперів номінальної вартості цінних паперів та доходу за такими цінними паперами (якщо це передбачено проспектом цінних паперів або рішенням про емісію цінних паперів) або постачання (надання) товарів (послуг), або конвертації цінних паперів у строки, передбачені проспектом цінних паперів або рішенням про емісію цінних паперів, та скасування реєстрації випуску цінних паперів.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником коштів, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

У пункті 4.2.1 Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3" Державної іпотечної установи 2013 наведено характеристику облігацій серії " Z2 ", "A3", "B3", "C3", "D3" - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням.

Відповідно до п.4.5 Проспекту емісії власники облігацій мають права, передбачені чинним законодавством, зокрема, отримати номінальну вартість облігацій при настанні строку їх погашення, отримувати відсотковий дохід у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій, що йому належать, після закінчення кожного відсоткового періоду.

Згідно п.4.9 Проспекту емісії погашення облігацій здійснюється протягом одного банківського дня: серія "Z2" - 21.11.2018; серія "АЗ" - 12.12.2018; серія "ВЗ" - 18.11.2020; серія " СЗ " - 15.12.2020; серія " DЗ " - 14.12.2023.

У п.4.9.1 Проспекту емісії дострокове погашення облігацій відповідної серії може бути здійснене за рішенням емітента у разі дострокового викупу 100% облігацій цієї серії. Рішення про дострокове погашення облігацій приймається правлінням державної іпотечної установи.

Відповідно до підпункту 1 п.2 глави 5 Розділу III Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2013 №2998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №171/24948 забороняється вносити зміни до проспекту емісії облігацій в частині зменшення обсягу прав, які надаються власникам облігацій, кількості облігацій, щодо яких прийнято рішення про розміщення, зміни умов розміщення, встановлених проспектом емісії облігацій.

В контексті вищенаведеного, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано суду будь-яких рішень про дострокове погашення облігацій Державної іпотечної установи, відмову від розміщення облігацій, анулювання випуску облігацій, конвертації облігацій, викупу облігацій, тобто відсутні обставини, які відповідно до вимог Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2013 №2998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №171/24948 визначені як підстави для дострокового розміщення та обігу облігацій, що в свою чергу свідчить про те, що зобов`язання згідно Проспекту емісії продовжують існувати, і мають виконуватися відповідно до його умов, і, як наслідок, строк погашення облігацій, встановлений у п.4.9 Проспекту емісії не настав.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання припиненим з 25.01.2016 відносин позики, що склались між позивачем та відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу цінних паперів: №ДД-205/2014 від 24.03.2014, №ДД-230/2014 від 27.03.2014, №ДД-750/2014 від 05.09.2014,№ДД-751/2014 від 08.09.2014, №ДД-758/2014 від 09.09.2014, №ДД-759/2014 від 09.09.2014 та Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3" державної іпотечної установи від 2013 є такими, що позбавлені належного правового обґрунтування, а відтак задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи відмовити.

2. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з п.п.17.5 п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 21.11.2019

Суддя М.Є.Літвінова