ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Справа № 916/1228/19
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А.Мишкіної

суддів В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря

(склад судової колегії змінений відповідно до розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №749 від 13.11.2019р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019р.)

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Деконосидзе Олени Валеріївни

на рішення господарського суду Одеської області від 17 липня 2019 року

у справі №916/1228/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лузанівка"

до Фізичної особи-підприємця Деконосидзе Олени Валеріївни

про стягнення штрафу у розмірі 100% заставної вартості устаткування в розмірі 74727,10грн.

суддя суду першої інстанції: Ю.А. Шаратов

час і місце ухвалення рішення: 17.07.2019р., 11:22год, м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №13,

повне рішення складене 29.07.2019р.

встановив:

02.05.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" (далі - позивач, ТОВ "Лузанівка" ) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Деконосидзе Олени Валеріївни (далі - відповідач, ФОП Деконосидзе О.В.) про стягнення 264 776,61 грн., з яких 149 417,10 грн. сума заборгованості за товаром (неповернуту зворотну тару) та штраф у розмірі 100 % заставної вартості устаткування, 9 584,50 грн. - пеня, 10 308,80 грн. - 3 % річних, 95 466,21 грн. - сума інфляційного збільшення.

Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на ст.ст. 11, 14, ч.1 ст. 202, ст.ст. 509, 526, 530, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 759 ЦК України, ч. 1 ст. 173, ч.1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1 ст. 193 ГК України та вмотивовані порушенням відповідачем умов Договорів суборенди устаткування від 15.05.2013р. № 106 та від 30.04.2014р. № 102 щодо терміну повернення орендованого майна, у зв`язку із чим у позивача виникло право на стягнення штрафу у розмірі 100 % заставної вартості устаткування, а також порушенням умов договору поставки №186 від 15.05.2013р.

Позивач зазначав наступне:

- між позивачем (орендар) та відповідачем (суборендар) було укладено договори суборенди устаткування №106 від 15.05.2013р., №102 від 30.04.2014р. на виконання яких він передав, а суборендар прийняв відповідне майно, що підтверджується Актами прийому-передачі;

- відповідно до Акту перевірки від 17.01.2019р., складеного ревізором ТОВ «Лузанівка», передане устаткування за вказаними у Актах прийому-передачі адресами не виявлено;

- оскільки суборендарем скоєно несанкціоноване та неузгоджене з орендарем переміщення устаткування згідно пункту 2.2.13. Договорів суборенди №102 та №106 у відповідача виник обов`язок повернути обладнання позивачу;

-на час подання позовної заяви відповідачем не було повернуто устаткування та не сплачена його заставна вартість;

- згідно п. 3.1.3. Договорів суборенди №102 та №106 у разі неповернення або порушення термінів та умов повернення, а також повернення устаткування і рекламної продукції в несправному стані, орендар має право сягнути з суборендаря штраф у розмірі 100% заставної вартості устаткування, зазначеної в Актах прийому-передачі;

- у відповідача виник борг перед позивачем за договором суборенди №102 в розмірі 49035,88грн., за договором суборенди №106 у розмірі 25 691,22грн.

- між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки №186 від 15.05.2013р. на виконання яких позивач передав, а відповідач прийняв тару на загальну суму 74 690,00грн., що підтверджується Актами прийому-передачі;

- у зв`язку з несплатою вартості неповернутої тари у відповідача виник борг в розмірі 74 690,00грн., на який нараховано позивачем пеню у розмірі 9 584,50грн., 3% річних у розмірі 10 308,80грн. та інфляційне збільшення у розмірі 95 466,21грн.

13.06.2019 відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, яка обгрунтована тим, що позивачеві про порушення його прав стало відомо з наступного дня після закінчення дії договорів.

Зокрема відповідач зазначає, що строк позовної давності за договором суборенди устаткування №106 від 15.05.2013р. сплинув 15.05.2017р., за договором поставки №186 від 15.05.2015р. сплинув 15.05.2017р., за договором суборенди устаткування №102 від 30.04.2014р. сплинув 30.04.2018р., а тому, на думку відповідача, слід застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у позові.

26.06.2019р. позивачем подано заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в яких ТОВ "Лузанівка" зазначає, що про своє порушене право за договорами дізналося лише 17.01.2019р. відповідно до Актів перевірки торговельних точок відповідача. Позивач зазначає, що сторони не направляли письмових повідомлень про розірвання договорів за 30 днів до закінчення термінів їх дії, а тому договори були пролонговані.

08.07.2019 відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності , у якій він просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за Договором від 15.05.2013 № 186 у загальній сумі 190 049,51 грн., яка складається із вартості товарів у сумі 74 690,00 грн., пені у сумі 9 584,50 грн., 3 % річних у сумі 10 308,80 грн. та інфляційного збільшення у сумі 95 466, 21 грн.

В обґрунтування заяви ФОП Деконосидзе О.В. зазначає наступне:

- позивач довідався або мав довідатися про порушення свого права на отримання грошових коштів від відповідача за договором поставки №186 від 15.05.2013р. 06.05.2014р. згідно з актом прийому-передачі від 30.04.2014р.; 09.09.2014р. згідно з актом прийому-передачі від 03.09.2014р.. 16.09.2014р. згідно з актом прийому-передачі від 10.09.2014р., 02.12.2014р. - згідно з актом прийому передачі від 26.11.2014р.

- у позивача сплинув встановлений ч.1 ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності 06.05.2014р. за актом прийому-передачі від 30.04.2014р., 09.09.2017р. за актом прийому передачі від 03.09.2014р., 16.07.2017р. за актом прийому передачі від 10.09.2014р., 02.12.2017р. за актом прийому-передачі від 26.11.2014р.

- зі спливом позовної давності до основних вимог позовна давність спливла і до додаткових вимог (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо).

10.07.2019р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив виключити з підстав та предмету позову стягнення за договором поставки №186 та стягнути з ФОП Деконосидзе О.В. 100% заставної вартості устаткування у розмірі 74 727,10грн. у якості штрафу.

15.07.2019 ФОП Деконосидзе О.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та зазначаючи наступне:

- відповідач не отримувала устаткування, зазначеного в Акті прийому-передачі від 03.09.2014р., та нікого не уповноважувала на його отримання, вказаний Акт не підписувала;

- після перевірки торгівельних точок ФОП Деконосидзе О.В. та встановлення відсутності обладнання переданого за договорами суборенди №102 та №106, в порушення вимог підпунктів 2.2.10, 2.2.13 п. 2 договору №102 та підпунктів 2.2.10, 2.2.13 п. 2 договору №106 позивачем не була пред`явлена вимога про повернення устаткування, а право позивача - орендаря, визначене у пп. 3.1.3 п. 3 договору №102 та у пп. 3.1.3 п. 3 договору №106 на стягнення з суборендаря штрафу у розмірі 100 % заставної вартості устаткування є нікчемним, оскільки у відповідача - суборендаря відсутнє зобов`язання за договорами №№102, 106 сплатити 100 % заставної вартості устаткування в разі неповернення або порушень термінів та умов повернення, а також повернення устаткування і рекламної продукції в несправному (пошкодженому) стані.

16.07.2019р. ТОВ "Лузанівка" подало відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що доводи, викладені у відзиві, є недоведеними та зазначає наступне:

-відповідач безпідставно вказує у відзиві про нікчемність Договору суборенди устаткування №102 від 30.04.2014р. в частині передбаченого підпунктом 3.1.2. пункту 3.1. Договору №102 права позивача на застосування санкції без зазначення конкретної норми закону, яка встановлює таку нікчемність.

- в умовах Договору №102 не зазначено, що позивач з метою отримання устаткування від відповідача повинен був обов`язково направити останньому саме письмову вимогу.

- станом на день подання відповіді на відзив Договір постачання товару не припинений, позивач не мав наміру вимагати повернення устаткування від відповідача саме на підставі підпункту 2.2.10 пункту 2.2. Договору №102. Тобто, першою подією, з якою позивач пов`язував зобов`язання відповідача повернути обладнання, не припинення поставок товару (припинення дії Договору постачання), як вважає відповідач, а несанкціоноване та неузгоджене з позивачем переміщення устаткування.

- предметом позовної заяви (уточнення до позовної заяви) є не витребування (повернення) обладнання від відповідача та/або стягнення збитків за його втрату або пошкодження, а лише стягнення штрафу 100% заставної вартості устаткування.

-позивач цілеспрямовано не застосовував санкцію, передбачену підпунктом 3.1.2 Договору №102, оскільки актом перевірки від 17.01.2019р. не було встановлено втрати устаткування, а факт крадіжки можливо встановити лише в рамках кримінального провадження.

-стягнення позивачем штрафу 100% заставної вартості устаткування не перебуває в залежності від наявності письмової вимоги про повернення устаткування та нібито обов`язку останнього самостійно проводити інвентаризацію.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.07.2019р. позов задоволено. Стягнуто з ФОП Деконосидзе О.В. на користь ТОВ "Лузанівка" 74 727,10 грн. штрафу у розмірі 100 % заставної вартості устаткування та витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Рішення обґрунтоване посиланням на ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 253, ч.1 ст. 256, п. 1 ч.2 ст.258, ч.1 ст. 261, ч.1 ст. 509, ст. ст. 525, 526, 629, ч.1 ст. 759 ЦК України, ст. 193 ГК України та вмотивоване наступним:

- суд не приймає довід відповідача про нікчемність права позивача на стягнення штрафу на підставі підпункту 3.1.3 пункту 3.1 Договорів суборенди устаткування від 15.05.2013 № 106 та від 30.04.2014 № 102 через відсутність пред`явлення вимоги про повернення устаткування, оскільки аналіз змісту підпункту 2.2.13 пункту 2.2 Договорів суборенди устаткування від 15.05.2013 № 106 та від 30.04.2014 № 102 дозволяє дійти висновку, що він містить дві окремі не пов`язані між собою умови виникнення обов`язку із повернення устаткування. Перша, це наявність відповідної вимоги орендаря. Друга, в разі автоматичного розірвання договору, зокрема, у випадку несанкціонованого та не узгодженого з орендарем переміщення устаткування. При цьому, у другому випадку, пред`явлення вимоги про повернення устаткування умовами договорів не передбачено.

- з огляду на обставину несанкціонованого та не узгодженого з орендарем переміщення устаткування, що підтверджується Актом перевірки від 17.01.2019р., Договори суборенди устаткування від 15.05.2013 № 106 та від 30.04.2014 № 102 відповідно до підпункту 2.2.13 пункту 2.2 вважаються автоматично розірваними. Суборендар зобов`язаний був повернути устаткування орендарю на протязі трьох робочих днів, попередньо узгодивши умови та час повернення устаткування. Цей строк повинен обчислюватись з моменту коли було зафіксовано відповідне порушення договорів, а саме, з дати складання Акту перевірки від 17.01.2019.

- Оскільки відповідачем не був виконаний обов`язок із повернення устаткування протягом трьох днів визначених підпунктом 2.2.13 пункту 2.2 Договорів суборенди устаткування від 15.05.2013 № 106 та від 30.04.2014 № 102, у позивача виникло право на стягнення штрафу у розмірі 100 % заставної вартості устаткування відповідно до підпункту 3.1.3 пункту 3.1 вказаних договорів.

-не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності , оскільки 17.01.2019р. ревізором ТОВ "Лузанівка" ОСОБА_1 складено Акт перевірки, у якому й зафіксовано обставину несанкціонованого та не узгодженого з орендарем переміщення устаткування, що відповідно до підпункту 2.2.13 пункту 2.2 Договорів суборенди устаткування від 15.05.2013 № 106 та від 30.04.2014 № 102 є підставою для автоматичного їх розірвання та виникнення обов`язку у відповідача з повернення орендованого устаткування на протязі трьох робочих днів; відповідач повинен був повернути орендоване устаткування до 22.01.2019р. та 23.01.2019 у позивача виникло право на стягнення штрафу у розмірі 100 % заставної вартості устаткування відповідно до підпункту 3.1.3 пункту 3.1 Договорів суборенди устаткування.

-саме з 23.01.2019 слід обчислювати спеціальну позовну давність в один рік для вимог про стягнення штрафу, встановлену пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України.

-ТОВ "Лузанівка" подало позовну заяву до господарського суду Одеської області 02.05.2019р., а тому позовна давність для вимог про стягнення штрафу у розмірі 100 % заставної вартості устаткування відповідно до підпункту 3.1.3 пункту 3.1 Договорів суборенди не сплила, а порушене право підлягає захисту.

- є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 100 % заставної вартості устаткування в розмірі 74 727,10 грн. (38 803,06 + 10 232,82 + 25 691,22 = 74 727,10).

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ФОП Деконосидзе О.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2019 року у справі № 916/1228/19 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Лузанівка" відмовити у повному обсязі .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ФОП Деконосидзе О.В. зазначає наступне:

- суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, неповно та не всебічно дослідивши обставини справи, які мають істотне значення для її розгляду;

- Акт перевірки від 17.01.2019р. не відповідає дійсності, не є достовірним та достатнім доказом, на підставі якого позивачем зроблено висновок про автоматичне розірвання договорів суборенди та як наслідок звернення з позовною заявою до суду про стягнення штрафу з відповідача у розмірі 100 % заставної вартості устаткування в сумі 74727,10 гри, у зв`язку з неповерненням орендованого майна.

-на підставі вказаного Акту перевірки не можна встановити дійсність викладених у ньому обставин стосовно того, що поставлене обладнання, перераховане в актах приймання-передачі від 15.05.2013, від 29.05.2014 і від 03.09.2014 на час огляду обладнання по зазначеним адресам не виявлено у зв`язку із тим, що твердження ревізора ТОВ «Лузанівка» ОСОБА_1 , який являється працівником позивача, не можуть сприйматися судом як об`єктивні та неупереджені.

- Акт містить суттєві недоліки, а саме:у ньому не зазначено повну адресу його місця складання; час складання; час огляду приміщень; відсутнє посилання на огляд підсобних приміщень; відсутня інформація щодо осіб, які надали доступ до торгівельних точок щодо яких проведена така перевірка.

- матеріали справи не містять документів, а рішення суду першої інстанції не містить посилань на документи, які підтверджують: повноваження ревізора ОСОБА_1 на складання вказаного Акту та здійснення відповідної перевірки; працевлаштування ревізора ОСОБА_1 у ТОВ «Лузанівка».

- Акт перевірки не є достатнім доказом для підтвердження наявності обставин для пред`явлення позовної заяви про стягнення на підставі пп. 3.1.3 п. 3 договорів суборенди устаткування штрафу у розмірі 100 % заставної вартості устаткування у загальній сумі 74 727,10 грн., оскільки відповідача не було ознайомлено із вказаним Актом перевірки, який став підставою автоматичного розірвання договорів від 15.05.2013 року № 106 та від 30.04.2014 № 102 та настання обов`язку відповідача повернути устаткування позивачу на протязі трьох робочих днів відповідно до пп. 2.2.13 п. 2.2 договорів суборенди.

- відповідача було позбавлено можливості погодитись із зазначеними в Акті перевірки обставинами, та узгодивши умови та час, повернути устаткування позивачу на протязі трьох робочих днів, як це передбачено договорами суборенди, або надати заперечення проти нього.

- копію Акту перевірки після його складання відповідачу не було надано, оскільки ФОП Деконосидзе О.В. та її уповноважені особи не були присутні при його складанні. Про Акт перевірки від 17.01.2019р. ФОП Деконосидзе О.В. дізналася лише після відкриття провадження у даній справі та отримання позовної заяви (з додатками), а тому є необгрунтованим висновок суду, що оскільки відповідачем не був виконаний обов`язок із повернення устаткування протягом строку визначеного підпунктом 2.2.13 пункту 2.2 Договорів суборенди устаткування від 15.05.2013 №106 та від 30.04.2014 № 102, у позивача виникло право на стягнення штрафу;.

- станом на 17.01.2019 року відповідне устаткування фактично знаходилось за адресами визначеними в договорах, а тому у відповідача не виникло підстав для складання документів (в тому числі довільної форми, без зазначення всіх істотних реквізитів Актів перевірки) на спростування обставин, зазначених в Акті перевірки від 17.01.2019 року.

-здійснений судом аналіз змісту підпункту 2.2.13 пункту 2.2 Договорів суборенди устаткування від 15.05.2013 № 106 та від 30.04.2014 № 102 про те, що пред`явлення вимоги про повернення устаткування умовами договорів не передбачено в разі автоматичного розірвання договору не грунтується на засадах добросовісності, справедливості та рівності учасників господарських відносин у зв`язку із тим, що відповідачу не було надано Акт перевірки., а отримання суборендарем (відповідачем) вимоги повернення устаткування орендарю (позивачу) унеможливило б настання негативних наслідків неповернення орендованого майна для ФОП Деконосидзе О.В., передбаченого підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 Договорів суборенди .

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.08.2019р. (головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді К.В. Богатир, Л.В. Поліщук) апеляційну скаргу залишено без руху; ухвалою від 16.09.2019р. відкрито провадження за апеляційною скаргою та постановлено розгляд апеляційної скарги ФОП Деконосидзе О.В. здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02.10.2019р. від ТОВа «Лузанівка» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення господарського суду без змін, зазначаючи наступне:

-скаржник намагається довести суду, що Акт перевірки повинен відповідати певній імперативності та бути складений у чітко визначеній формі, а також містити: повну адресу місця його складання, час складання, час огляду приміщень, інформацію щодо осіб, які надали доступ до торгівельних точок щодо яких проведена така перевірка, а також відмітку про ознайомлення останнього з актом перевірки, при цьому аргументів з посиланням на конкретні норми законодавства або умови договорів, чому Акт перевірки повинен складатися саме за такою формою, апелянт не навів ні в суді першої інстанції, ні в своїй апеляційній скарзі.

-позивачем проведено перевірку умов виконання Договорів у спосіб не заборонений чинним законодавством. Питання щодо працевлаштування ревізора ОСОБА_1 та його повноваження не ставились жодного разу на обговорення під час судових засідань. Поряд з тим разом із позовом було надано довідку про працевлаштування даної особи в ТОВ «Лузанівка» саме на посаді ревізора. У апелянта відсутні були будь-які зауваження до цього доказу під час дослідження його судом першої інстанції.

-скажником не спростовано обставин зазначених у Акті перевірки від 17.01.2019 року, не надано доказів та навіть усно не зазначено адреси фактичного розташування обладнання, як на момент перевірки так і під час слухання справи в суді першої інстанції, не надано доказів повернення обладнання позивачу.

- скаржник вводить в оману суд, зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що станом на 17.01.2019р. відповідне устаткування фактично знаходилось за адресами визначеними в договорах, в судових засіданнях представник апелянта жодного разу не міг чітко зазначити де фактично знаходилось обладнання на момент перевірки та на момент розгляду судової справи.

-відсутність у скаржника доказів на спростування обставин, зазначених в Акті перевірки від 17.01.2019р. року говорить про те, що ці обставини є дійсними, а даний доказ є достовірним.

- в своєму відзиві апелянт не посилався на ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі. Єдиним аргументом заперечень апелянта в суді першої інстанції було те, що позивач не пред`явив вимогу про повернення обладнання. Даному аргументу суд надав належну оцінку в своєму рішенні. Будь-яких інших письмових вимог, заперечень, аргументів, пояснень та міркувань стосовно акту перевірки від 17.01.2019 р. апелянт до суду першої інстанції не надав.

У зв`язку із перебуванням судді Л.В. Поліщук у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №749 від 13.11.2019р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1228/19.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - М.А.Мишкіна, судді: В.В. Бєляновський, К.В. Богатир.

Ухвалою від 13.11.2019р. справу №916/1228/19 прийнято до провадження у зміненому складі суду.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 15.05.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" (Орендар) та Фізичною особою - підприємцем Деконосидзе Оленою Валеріївною (Суборендар) укладено Договір суборенди устаткування № 106(а.с. 14), відповідно до п. 1.1. якого Орендар бере на себе зобов`язання передати у суборенду, а Суборендар прийняти устаткування, рекламну продукцію, згідно акту прийому-передачі (Додаток № 1). Перелік устаткування, яке може бути передано у суборенду, його комплектність та заставна вартість зазначаються у акті прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.5, 1.6 Договору суборенди № 106 устаткування передається Суборендарю без сплати його заставної вартості. Право власності на устаткування залишається у Орендодавця. При розірванні договору, Суборендар зобов`язаний повернути Орендарю устаткування у справному стані.

Відповідно до п. 2.1.2. Договору суборенди №106 орендар зобов`язаний проводити контроль за експлуатацією устаткування Суборендарем.

Згідно п.п. 2.2.1, 2.2.7, 2.2.9 Договору суборенди №106 Суборендар зобов`язаний : встановити устаткування своїми силами та за свій рахунок, на місці погодженому з Орендарем та розташувати у/на ньому продукцію, згідно заздалегідь погоджених стандартів; не передавати устаткування третій стороні без згоди на це орендаря; надавати в будь-який час безперешкодний допуск представників Орендаря до устаткування, з можливістю його оглянути та перевірити стан належної експлуатації устаткування.

Відповідно до п. 2.2.13 Договору суборенди №106 Суборендар зобов`язаний на першу вимогу Орендаря повернути устаткування відповідно до термінів і умов, встановлених у цьому Договорі. В разі нецільового використання устаткування, несанкціонованого та не узгодженого з Орендарем переміщення устаткування, експлуатації з порушенням технічних норм, перешкоди по допуску представників Орендаря до устаткування, порушення термінів оформлення інвентаризаційних документів - даний договір автоматично вважається розірваним. У такому разі Суборендар зобов`язаний повернути устаткування Орендарю на протязі трьох робочих днів, попередньо узгодивши умови та час повернення устаткування.

Відповідно до п. 3.1.3. Договору суборенди №106 в разі неповернення або порушення термінів та умов повернення , а також повернення устаткування і рекламної продукції в несправному (пошкодженому стані), Орендар має право стягнути з Суборендаря штраф у розмірі 100% заставної вартості устаткування.

Відповідно до п. 5.2., 5.3. Договору сторони мають право на дострокове розірвання договору вразі невиконання однією із сторін умов цього Договору, повідомивши іншу сторону за місяць , шляхом направлення листа про розірвання Договору. Договір вважається розірваним з моменту відправки листа, але не раніше чим до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим договором, що виникли до моменту направлення вищезазначеного листа. Термін дії Договору - один рік з моменту підписання та можливістю пролонгації на кожен подальший рік, якщо жодна із сторін не виявила бажання розірвати договір шляхом письмового повідомлення іншої сторони за 30 днів до закінчення терміну Договору.

Згідно Акту прийому-передачі від 15.05.2013р. (а.с. 15), який є додатком до Договору №106 позивач передав, а відповідач прийняв устаткування в кількості всього 6 комп-в; вартість - 25 691,22 грн., місце розташування : вул. Бочарова, 16, Голд Домино

30.04.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лузанівка" та Фізичною особою - підприємцем Деконосидзе Оленою Валеріївною укладено Договір суборенди устаткування № 102. /а.с. 40/

Умови Договору суборенди №102 є аналогічними умовам Договору суборенди №106.

Згідно Акту прийому-передачі від 29.05.2014р. (а.с. 41 ), який є додатком до Договору №102, позивач передав, а відповідач прийняв устаткування в кількості всього 23 комплекти; вартість всього - 38803,06грн.; місце розташування - пляж Лузановка, Центральна алея, Колонада.

Згідно Акту прийому-передачі від 03.09.2014р. (а.с. 42 ), який є додатком до Договору №102 позивач передав, а відповідач прийняв устаткування в кількості всього: один комплект; вартість всього - 10 232,82грн.; місце розташування : Добровольського 75а/1 Кафе-бар «Кабачок».

17.01.2019 ревізором ТОВ "Лузанівка" ОСОБА_1 складено Акт перевірки (а.с. 43) торгівельних точок ФОП Деконосидзе О.В. за адресами: м. Одеса, пляж Лузанівка, Центральна алея, Колонада ; проспект Добровольського, 75а/1 , кафе-бар " Кабачок та вул. Бочарова, 16 , кафе "Голд Домино", де відповідно Договорам суборенди устаткування від 15.05.2013 № 106, №186 від 15.05.2013р. та від 30.04.2014 № 102 поставлено обладнання, перераховане в актах приймання-передачі від 15.05.2013, від 29.05.2014 і від 03.09.2014, на час огляду обладнання по вищезазначеним адресам не виявлено.

Звертаючись до господарського суду з позовом про стягнення штрафу, позивач, посилаючись на Акт перевірки від 17.01.2019р., зазначав, що оскільки суборендарем скоєно несанкціоноване та неузгоджене з орендарем переміщення устаткування, згідно п.2.2.13 Договорів суборенди №102 та №106 у відповідача виник обов`язок повернути обладнання позивачу, а його неповернення відповідно до п. 3.1.3. Договорів суборенди надає позивачеві (Орендареві) право стягнути з відповідача (Суборендаря) штраф у розмірі 100% заставної вартості переданого за актами приймання-передачі устаткування.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду наступного.

Частиною першою ст.11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 ЦК України).

За приписами ст. 193 ГК України та ст. ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з п. 2.2. 1, 2.2.13 Договорів суборенди №106, №102 Суборендар зобов`язаний встановити устаткування своїми силами та за свій рахунок, на місці погодженому з Орендарем, а у разі, зокрема, несанкціонованого та не узгодженого з Орендарем переміщення устаткування дані договори автоматично вважаються розірваним. У такому разі Суборендар зобов`язаний повернути устаткування Орендарю на протязі трьох робочих днів, попередньо узгодивши умови та час повернення устаткування.

Місце встановлення устаткування узгоджене сторонами при підписанні Актів приймання-передачі, що є невід`ємними частинами договорів.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п.п.1,3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

З наданого позивачем Акту перевірки торгівельних точок ФОП Деконосидзе О.В. від 17.01.2019р. вбачається, що на час огляду ревізором торгівельних точок відповідача обладнання, вказане у Актах приймання-передачі (які є додатками до договорів суборенди №102 та №106) за адресами, вказаними в Актах, не виявлено.

Пунктами 3.1.3 Договорів суборенди устаткування від 15.05.2013 № 106 та від 30.04.2014 № 102 встановлено, що орендар має право стягнути з суборендаря штраф у розмірі 100 % заставної вартості устаткування в разі неповернення суборендарем або порушень термінів та умов повернення, а також повернення устаткування і рекламної продукції в несправному (пошкодженому) стані.

Таким чином, враховуючи, що Актом перевірки від 17.01.2019р. встановлено відсутність обладнання на місцях, погоджених з позивачем, та ця обставина (відсутність устаткування у погоджених місцях) не спростована відповідачем з наданням підтверджуючих документів, в матеріалах справи відсутні докази погодження переміщення обладнання (устаткування) та/або повернення його орендарю, колегія суддів дійшла висновку, що позивач правомірно скористався своїм правом на стягнення 100% заставної вартості устаткування та це узгоджується з умовами договорів суборенди №106,№102.

Апеляційна скарга ФОП Деконосидзе О.В. не містить заперечень щодо заявленої суми вартості устаткування, що стягнута за рішенням суду як штраф.

Колегією суддів не приймаються аргументи скаржника, які зводяться до незгоди з обставиною відсутності устаткування у погоджених з позивачем місцях, засвідченою Актом від 17.01.2019р., виходячи із наступного.

Частиною 4 ст. 165 ГПК України передбачено, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього .

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав відзив на позов, в якому ФОП Деконосидзе О.В. заперечувала факт отримання устаткування, зазначеного в Акті прийому-передачі від 03.09.2014р., та вказувала, що в порушення вимог підпунктів 2.2.10, 2.2.13 п. 2 договору №102 та підпунктів 2.2.10, 2.2.13 п. 2 договору №106 позивачем не була пред`явлена вимога про повернення устаткування та у суборендаря відсутнє зобов`язання за договорами №№102, 106 сплатити 100 % заставної вартості устаткування в разі неповернення або порушень термінів та умов повернення, а також повернення устаткування і рекламної продукції в несправному (пошкодженому) стані.

При цьому, вказуючи у відзиві на позов на Акт перевірки від 17.01.2019р., відповідач не наводить заперечень щодо Акту, в тому числі щодо його достовірності , змісту, порядку складення, щодо неотримання Акту, тощо.

Реалізуючи своє процесуальне право заперечувати проти позову, відповідач не спростувала обставину, на яку посилається позивач в позовній заяві (щодо відсутності устаткування в погоджених за договорами місцях), не навела з цього приводу жодних аргументів та не надала будь-яких доказів, що окремо або у сукупності доводили би факт наявності обладнання за вказаними в Актах приймання-передачі місцях та адресах.

Аналогічно, колегія суддів відхиляє як бездоказові посилання апелянта на фактичну наявність устаткування станом на 17.01.2019р. у місцях розташування, адже такі твердження не висувались в якості заперечень проти позову в суді першої інстанції та взагалі не доводяться належними та допустимими доказами.

Таким чином відповідачка позбавляється права заперечувати проти таких обставин під час розгляду справи по суті у тому числі в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються колегією суддів до уваги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Договори суборенди не містять умов щодо того яким чином має встановлюватися факт несанкціонованого переміщення устаткування і рекламної продукції чи її відсутність на узгоджених місцях, натомість, встановлюють обов`язок Суборендаря погоджувати таке переміщення з Орендарем.

З аналізу умов Договорів також можна дійти висновків, що у разі несанкціонованого переміщення устаткування обов`язок суборендаря повернути устаткування орендарю на протязі трьох робочих днів, попередньо узгодивши умови та час повернення устаткування, та право орендаря у разі неповернення устаткування стягнути з суборендаря штраф у розмірі 100% заставної вартості устаткування виникає незалежно від пред`явлення орендарем вимоги про повернення устаткування.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що скаржником не обгрунтована наявність обставин для скасування чи зміни оскарженого рішення господарського суду. Доводи апеляційної скарги не містять важливих та доречних аргументів на користь його позиції та не впливають на правильність висновку місцевого господарського суду по суті спору про задоволення позову.

Підстав для виходу судом апеляційної інстанції за межі доводів апелянта не убачається, оскільки при апеляційному розгляді справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку із чим рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2019р. залишається без змін, а апеляційна скарга ФОП Деконосидзе О.В. без задоволення.

Відповідно до п."в" ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України,

колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2019р. у справі №916/1228/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Деконосидзе Олену Валеріївну

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.286 - 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир