ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. Справа№ 910/16234/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Март`янова Н.В. - дов. № 220/523/д від 03.12.2018,

від відповідача - Янчук Н.О. - дов. б/н від 17.01.2019,

від прокуратури - Гусарова А.В., посв. № 035836 від 25.09.2015,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 05.06.2019

у справі № 910/16234/18 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будспецсервіс»

за участю Генеральної прокуратури України

про визнання додаткових угод недійсними.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Міністерство оборони України (далі - позивач, Міноборони) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будспецсервіс» (далі - відповідач, ТОВ «Будспецсервіс») про визнання додаткових угод недійсними.

В обґрунтування позовних вимог Міноборони посилається на те, що 07.04.2005 між Міноборони та ТОВ «Будспецсервіс» було укладено договір № 227/УПБ-74Д-05 про врегулювання відносин, що виникли в результаті виконання генерального договору № 7/38-03 від 31.12.2003 про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі, відповідно до якого вони по-новому врегулювали та конкретизували права і обов`язки сторін, що виникли в результаті виконання попередніх договорів, зокрема, генерального договору про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі № 7/38-03 від 31.12.2003, додаткових договорів № 1 від 05.01.2004, № 2 від 30.01.2004 та № 3 від 25.07.2004 до нього.

Відповідно до умов цього договору та з урахуванням додаткової угоди від 08.04.2005 сторони погодили, що відповідач викуповує пай у позивача орієнтовною вартістю 180 983 821,00 грн, що становить орієнтовно 85 000 кв. м. загальної площі житла або 25 % від запланованого об`єму загальної жилої площі. З урахуванням вже переданої площі житла до сплати залишилося 135 441 874,00 грн. Остаточна ціна паю буде відкоригована сторонами за результатами затвердженої проектно-кошторисної документації і отриманого відповідного висновку служби «Київдержекспертиза» на весь комплекс забудови земельної ділянки. Також врегульовано порядок розрахунку та вивезення майна.

25.10.2005 між сторонами укладено додаткову угоду до договору про врегулювання відносин, згідно з якою сторони внесли зміни до п.п. 1.1.1 та 1.6 договору, за якими зменшили обсяги можливої площі на земельній ділянці по вул. Підвисоцького, 4 у Печерському районі м. Києва та у зв`язку з чим зменшили економічні показники необхідні для досягнення цілей за цим договором. Крім того, внесли зміни до п. 1.7 договору, згідно яких остаточна частка позивача і загальна сума фінансування будівництва житла для військовослужбовців Збройних сил України (з врахуванням вартісних та кількісних показників) будуть відкориговані сторонами відповідно до наданої Дочірнім підприємством «Інститут «Київгенплан» ВАТ «Київпроект» інформації щодо основних техніко-економічних показників забудови ділянки на вул. Підвисоцького, 4 (територія військового містечка № 2) та затверджені протоколом про стан виконання сторонами договірних зобов`язань не пізніше 10.11.2005.

17.03.2006 між сторонами укладено додаткову угоду про припинення договірних зобов`язань виконанням, проведеним належним чином, згідно з якою сторони підтвердили, що у зв`язку з повним виконанням умов генерального договору сторонами припинено договірні зобов`язання.

За доводами позивача, додаткові угоди від 25.10.2005 про врегулювання відносин та від 17.03.2006 про припинення договірних зобов`язань по договору № 227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005, укладені ним внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки на момент підписання додаткової угоди від 25.10.2005 остаточну частку позивача не було визначено. Такі висновки Київдержекспертизи позивач одержав по першій черзі у 2007 році, другій - 2010 році, згідно яких загальна площа жилої частини становить 401 921,55 кв. м., а не 204 400 кв. м., як зазначено у Детальному плані території Печерського району м. Києва, та внаслідок чого позивач був позбавлений права на одержання 33 881,617 кв. м. житла. Позивач на підставі ст. 229 Цивільного кодексу України просив визнати ці угоди недійсними.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/16234/18 відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що доводи позовної заяви фактично зводяться до помилки щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину, яка в силу вимог чинного законодавства не має правового значення. Тому підстави для визнання недійсними додаткових угод, з підстав їх вчинення під впливом помилки відповідно до ст. 229 ЦК України відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/16234/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Міністерства оборони України задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що укладаючи спірні додаткові угоди позивач виходив з посилання відповідача у своєму листі № 75 від 14.10.2005 на лист головного архітектора АТ «Київпроект» - директора ДП «Інститут Київгенплан» № 2352 від 13.10.2005, яким визначено показники забудови згідно розробленого ними детального плану території Печерського району, який відповідає вимогам діючого законодавства. Проте, як зазначає апелянт, у подальшому детальний план, на підставі якого були укладені додаткові угоди, затверджено не було, а згідно позитивних висновків комплексної державної експертизи проекту житлового кварталу житлова площа будинків майже вдвічі більша від тієї, яка зазначена у листі головного архітектора АТ «Київпроект» - директора ДП «Інститут Київгенплан» № 2352 від 13.10.2005. Таким чином, умови договору щодо розміру частки інвестора та замовника, права та обов`язки сторін щодо отримання передбачених договором часток в об`єкті будівництва є істотними умовами Договору між сторонами. До укладення спірних додаткових угод, сторонами було визначено розмір паю позивача орієнтовно 85 000 кв. м. загальної площі житла або 25 % від запланованого об`єму загальної жилої площі, а з укладенням додаткових угод розмір площі був приведений до чітких нормативів, які не були затверджені, та є значно меншими від попереднього розміру, який позивач повинен був отримати. Таким чином, неправильне сприйняття позивачем інформації щодо показників детального плану вплинуло на його волевиявлення та спричинило укладання спірних додаткових угод під впливом помилки.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019 апеляційну скаргу Міністерства оборони України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/16234/18 залишено без руху, надано Міністерству оборони України строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

06.08.2019 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, на виконання вимог ухвали суду від 25.07.2019, від Міністерства оборони України надійшли докази усунення недоліків апеляційної скарги (надано належні докази надсилання апеляційної скарги Генеральній прокуратурі України).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 21.08.2019, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. з 06.08.2019 по 16.08.2019 на лікарняному та перебуванням суддів Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю. у відпустці, з метою вирішення питання про відкриття провадження у справі, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 24.09.2019.

У судовому засіданні 24.09.2019 було оголошено перерву в розгляді справи до 15.10.2019.

У судовому засіданні 15.10.2019 було оголошено перерву в розгляді справи до 22.10.2019.

Враховуючи перебування головуючого судді Ткаченка Б.О. з 21.10.2019 на лікарняному, розгляд справи 22.10.2019 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019, після виходу судді Ткаченка Б.О. з лікарняного, розгляд справи призначено на 14.11.2019.

Позиції учасників справи

Представник позивача у поясненнях, наданих у судовому засіданні та письмових поясненнях, поданих 10.10.2019 через Відділ автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/16234/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Міністерства оборони України задовольнити.

Представник відповідача у поясненнях, наданих у судовому засіданні та запереченнях на апеляційну скаргу, поданих 17.09.2019 через Відділ автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Представник прокуратури у поясненнях, наданих у судовому засіданні та відзиві на апеляційну скаргу, поданому 12.09.2019 через Відділ автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/16234/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Міністерства оборони України задовольнити.

Крім того, 21.10.2019 через Відділ автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Міністерства оборони України та Генеральної прокуратури України надійшли пояснення щодо строків позовної давності, в яких сторони зазначили про дотримання відповідного строку позивачем.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.04.2005 між Міністерством оборони України (далі - позивач, МОУ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будспецсервіс» (далі - відповідач, ТОВ «Будспецсервіс») укладено договір № 227/УПБ-74Д-05 про врегулювання відносин (далі - Договір про врегулювання відносин), що виникли в результаті виконання генерального договору № 7/38-03 від 31.12.2003 про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі.

За умовами Договору про врегулювання відносин, сторонами були викладені у новій редакції попередні договори (генеральний договір про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі № 7/38-03 від 31.12.2003, разом з додатками до нього - додатковими договорами № 1 від 05.01.2004, № 2 від 30.01.2004 та № 3 від 25.07.2004) та поширили застосування його умов до відносин, що виникли між сторонами до його укладення.

Відповідно до п. 1.1.1 Договору про врегулювання відносин згідно попередніх договорів МОУ повинно отримати 85 000 кв. м. житла із попереднього розрахунку будівництва 340 340 кв. м. житла на земельній ділянці, що складало 25 % від запланованого об`єму загальної житлової площі. При цьому, 5% (або орієнтовно 17 017 кв. м.) частки МОУ останнє отримує у м. Києві та межах Київського гарнізону, 20% (або орієнтовно 68 068 кв. м.) - в інших регіонах України.

Пунктом 1.1.5 Договору про врегулювання відносин сторони визначили порядок будівництва комплексу об`єктів, які буде розташовано на земельній ділянці загальною площею 19,55 га території військового містечка № 2 по вул. Підвисоцького, 2 у м. Києві.

Положеннями п.п. 1.6, 1.7 Договору про врегулювання відносин сторони дійшли згоди про можливість подальшої зміни обсягів фінансування і коригування частки Міністерства оборони України залежно від розрахункового загального метражу площ виходячи з показників затвердженої проектно-кошторисної документації і отримання позитивного висновку служби «Київдержекспертиза» на весь комплекс забудови земельної ділянки, але не пізніше 31.12.2005.

08.04.2005 між МОУ та ТОВ «Будспецсервіс» укладено Додаткову угоду до Договору про врегулювання відносин (далі - Додаткова угода від 08.04.2005), за якою сторони дійшли згоди про викуп відповідачем частки (паю) позивача, визначеної п. 1.1.1 Договору про врегулювання відносин.

У відповідності до п. 2 Додаткової угоди від 08.04.2005 сторони підтвердили попередньо визначену ціну паю МОУ в розмірі орієнтовно 180 983 821,00 грн, що становить орієнтовно 85 000 кв. м. загальної площі житла або 25% від запланованого об`єму загальної житлової площі, що повинна бути збудована за правилами, визначеними Договором про врегулювання відносин.

Пунктом 3 Додаткової угоди від 08.04.2005 сторони погодили, що остаточна ціна паю МОУ буде відкоригована сторонами за результатами затвердженої проектно-кошторисної документації і отриманого відповідного висновку служби «Київдержекспертиза» на весь комплекс забудови земельної ділянки, але не пізніше десяти днів з дати отримання відповідачем зазначеного висновку.

Таким чином, сторонами у визначення ціни належної позивачеві частки (паю) ставилося у залежність від результатів затвердженої проектно-кошторисної документації і отриманого відповідного висновку служби «Київдержекспертиза» на весь комплекс забудови земельної ділянки.

Листом № 2352 від 13.10.2005 ДП «Інститут «Київгенплан» ВАТ «Київпроект» зазначило про завершення розробки детального плану території Печерського району, який відповідає діючим ДБН. У листі вказані показники житлово-цивільної забудови (на 2020 рік) на відповідній земельній ділянці, згідно яких, зокрема, загальна житлово-цвільна забудова будинків складає 204 400 кв. м.

Листом № 75 від 14.10.2005 ТОВ «Будспецсервіс» просило розглянути питання щодо внесення змін до Договору про врегулювання відносин щодо остаточних розрахунків. У листі міститься посилання на інформацію надану ДП «Інститут «Київгенплан» ВАТ «Київпроект» листом № 23352 від 13.10.2005 та розробку детального плану території Печерського району, який відповідає вимогам діючих ДБН, за якими загальна площа житлових будинків на земельній ділянці складає 204 400 кв. м.

25.10.2005 між МОУ та ТОВ «Будспецсервіс» було укладено Додаткову угоду до Договору про врегулювання відносин (далі - Додаткова угода від 25.10.2005), у зв`язку з повідомленням ДП «Інститут «Київгенплан» ВАТ «Київпроект» від 13.10.2005, що загальна площа житла, яка може бути побудована на земельній ділянці, визначена у розмірі 204 400 кв. м., а не 340 340 кв. м., яку сторони розрахували отримати на підставі попереднього розрахунку будівництва при підписанні Договору про врегулювання відносин.

Додатковою угодою від 25.10.2005 сторони внесли зміни до п.п. 1.1.1, 1.6, 1.1.3, 1.1.4, 1.7, 3.5, 3.6, 3.8 Договору про врегулювання відносин, якими зменшили, зокрема, орієнтовний розмір житла, яке повинно отримати МОУ з 85 000 кв. м. до 51 100 кв. м., та попередній розмір розрахунку будівництва житла з 340 340 кв. м. до 204 400 кв. м.

Пунктом 2 Додаткової угоди від 25.10.2005 внесено зміни, зокрема, до п. 1.7 Договору про врегулювання відносин, якими визначено, що остаточна частка МОУ і загальна сума фінансування житла для військовослужбовців ЗСУ (з врахуванням вартісних та кількісних показників) будуть відкориговані сторонами відповідно до наданої ДП «Інститут «Київгенплан» ВАТ «Київпроект» інформації щодо основних техніко-економічних показників забудови ділянки та затверджені Протоколом про стан виконання сторонами договірних зобов`язань не пізніше 10.11.2005.

Тобто, за змістом указаних змін визначення ціни належної позивачеві частки (паю) було поставлене у залежність від інформації у повідомленні Дочірнього підприємства «Інститут «Київгенплан» ВАТ «Київпроект» про загальну площу житлових будинків, що можуть бути збудовані на земельній ділянці. На підставі цих даних, Додатковою угодою від 25.10.2005 були зменшені раніше заплановані економічні показники предмета договору та розмір розрахунків за ним.

17.03.2006 між МОУ та ТОВ «Будспецсервіс» укладено Додаткову угоду про припинення договірних зобов`язань виконанням, проведеним належним чином (далі - Додаткова угода від 17.03.2006).

За умовами Додаткової угоди від 17.03.2006 сторони дійшли домовленості про припинення договірних зобов`язань між ними у зв`язку з повним виконанням умов Договору про врегулювання відносин № 227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005, що виникли в результаті виконання Генерального договору № 7/38-03 від 31.12.2003 про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житлом на умовах пайової участі, а також додаткових угод до них, проведеним належним чином у відповідності до ст. 203 ГК України та ст. 599 ЦК України.

Відповідно до п.п. 1.2, 2.3 Додаткової угоди від 17.03.2006 сторони визначили, що після її підписання вони не мають одна до одної претензій щодо виконання договірних зобов`язань, в тому числі щодо їх обсягу та якості. Вона складена при повному розумінні сторонами її умов та термінології.

Позивач стверджує, що Додаткова угода від 25.10.2005 до договору про врегулювання відносин до договору № 227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005 та Додаткова угода від 17.03.2006 про припинення договірних зобов`язань до договору № 227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005, укладені ним внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки на момент їх підписання остаточну частку позивача не було визначено. Висновки «Київдержекспертизи» по першій черзі у 2007 році, другій - 2010 році, які підтверджують інший об`єм забудови, позивач одержав з листом № 2159 від 01.06.2011. Ними встановлено, що загальна площа жилої частини становить 401 921,55 кв. м., а не 204 400 кв. м., як зазначено у Детальному плані території Печерського району м. Києва, який був взятий до уваги сторонами. Внаслідок цього позивач був позбавлений права на одержання 33 881,617 кв. м. житла.

Враховуючи наведені обставини, Міністерство оборони України звернулося з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будспецсервіс» та просить суд визнати недійсними додаткові угоди від 25.10.2005 та 17.03.2006 до договору № 227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005 про врегулювання відносин, з огляду на положення ст. 229 Цивільного кодексу України, так як вони укладені ним під впливом помилки.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Слід відмітити, що Міністерство оборони України у позові зазначило, що дізналося про порушення своїх прав з листа № 2159 від 01.06.2011, до якого додані висновки «Київдержекспертизи» по першій черзі у 2007 році, другій - 2010 році, які підтверджують інший об`єм забудови.

Наведене свідчить, що Міністерство оборони України дізналося про порушення власних прав з висновків «Київдержекспертизи» отриманих з листом № 2159 від 01.06.2011.

Посилання в апеляційній інстанції як Міністерства оборони України так і Генеральної прокуратури України на те, що їм стало відомо про це у липні 2017 року під час здійснення Генеральною прокуратурою України процесуального керівництва досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000029, не спростовує обізнаності позивача з висновками «Київдержекспертизи» у 2011 році. З цих же підстав не відхиляються посилання на те, що розроблений детальний план території Печерського району, на підставі якого були укладені зміни до Договору про врегулювання так і не був затверджений, а також на те, що лише рішення Київської міської ради № 1239/5303 від 10.07.2018 було затверджено детальний план території в межах вулиць, у тому числі Професора Підвисоцьокого у Печерському районі міста Києва.

Про обізнаність щодо наведених обставин свідчить рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2014 у справі № 910/2014/14 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будспецсервіс» про визнання недійсними додаткових угод від 02.09.2005, від 25.10.2005 та від 17.03.2006, укладених до договору № 227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005 про врегулювання відносин, що виникли в результаті виконання генерального договору № 7/38-03 від 31.12.2003 про будівництво, придбання та забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житлом на умовах пайової участі, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2014 у справі № 910/2014/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2014, було відмовлено у задоволенні позову.

Судова колегія звертає увагу на надані відповідачем до суду першої інстанції докази, а саме копію заяви про уточнення позовних вимог Міністерства оборони України у справі № 910/2014/14, відповідно до якої Міністерство оборони України посилалося на порушення ст. 229, 230 Цивільного кодексу України та наводило ті ж обставини, на які посилається позивач у даній справі.

Проте, зі змісту судових рішень у справі № 910/2014/14, копії позовної заяви та заяви про уточнення підстав позову, встановлено, що хоча ст. 229 ЦК України й була зазначена Міністерством оборони України серед правових підстав для визнання недійсними додаткових угод від 25.10.2005 та 17.03.2006, але судами вирішувалося питання відповідності цих правочинів вимогам чинного містобудівного законодавства та обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчинила указані правочини від імені позивача.

Таким чином, з однієї сторони, наведене свідчить про обізнаність позивача про обставини на які він посилається щодо помилки, з іншої сторони, судом зроблено вірний висновок про можливість розгляду даної справи з підстав порушення ст. 229 ЦК України, так як вона не була предметом розгляду у справі № 910/2014/14.

За змістом частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору слід ураховувати, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення та має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених статті 229 ЦК України.

Зі змісту заявленого позову та пояснень позивача і прокурора у судовому засіданні слідує, що укладаючи додаткову угоду від 25.10.2005 позивач помилявся щодо правомірності пропозиції відповідача визначати ціну частки Міністерства оборони України в залежності від даних повідомлення ДП «Інститут «Київгенплан» ВАТ «Київпроект» про загальну площу житлових будинків, що можуть бути збудовані на земельній ділянці.

При цьому, згодом відповідач розробив проекти будівництва на одержаній від позивача земельній ділянці, на підставі яких площа житлової забудови значно перевищила раніше заплановані економічні показники предмета договору.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача фактично зводяться до помилки щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину, яка в силу вимог чинного законодавства не має правового значення.

З огляду на вказане, правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди від 25.10.2005 з підстав її вчинення під впливом помилки відповідно до ст. 229 ЦК України відсутні. Оскільки додаткова угода від 17.03.2006 має похідний характер від додаткової угоди від 25.10.2005 та відсутні докази її вчинення під впливом іншої помилки щодо обставин, які мають істотне значення - підстави для визнання її недійсною також відсутні.

Крім того, доводи щодо надання позивачу недостовірної інформації та введення його в оману щодо обсягу можливого житлового будівництва на території військового містечка № 2 по вул. Підвисоцького, 2 у м. Києві під час укладення спірних додаткових угод не дають підстав для визнання останніх недійсними відповідно до положень ст. 229 ЦК України.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що навіть за доведеності обставин щодо помилки та наявності підстав для задоволення позову, Міністерство оборони України дізналося про такі обставини, згідно матеріалів справи, саме з моменту отримання листа № 2159 від 01.06.2011 з висновками «Київдержекспертизи» по першій черзі у 2007 році, другій - 2010 році, які підтверджують інший об`єм забудови, ніж той з якого було розраховано частку позивача за договором про врегулювання відносин до договору № 227/УПБ-74Д-05 від 07.04.2005. Зазначене було б підставою для застосування строку позовної давності, про застосування якої заявлено клопотання відповідачем у суді першої інстанції.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що позивач, проявивши достатню обачність міг перевірити запропоновані відповідачем зміни, зокрема, щодо фактично запланованого об`єму забудови, проектної документації на таку забудову та інших документів. Необачне ставлення позивача до своїх прав не може бути вважатися помилкою щодо правочину.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки доводи позивача зводяться до помилки щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину, яка в силу вимог чинного законодавства не має правового значення та не є підставою для задоволення вимог, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про відмову в задоволенні позову.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обставини, викладені Міністерством оборони України в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/16234/18 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Міністерство оборони України (апелянта).

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/16234/18 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/16234/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім

Повний текст рішення складено 25.11.2019