ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.11.2019м. ДніпроСправа № 904/3550/19

За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА"

до відповідача-1: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЛАДА 2009"

до відповідача-2: ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МИХАИЛ"

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_1

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_2

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Петренко І.В.

Без представників.

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

19.11.2019 через відділ документального забезпечення від позивача до суду надійшла заява від 18.11.2019 за вих.№б/н про забезпечення позову в якій просить суд заборонити відчуження домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст.

Позивач вказує, що 17.10.2014 державним реєстратором Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області Замфіром Олегом Миколайовичем на підставі фіктивного рішення Феодосіївського міського суду Автономної Республіки Крим від 12.02.2014 №119/9234/14-ц припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іпотеку позивача на іпотечне майно.

07.11.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим Олегом Анатолійовичем зареєстровано право власності на предмет іпотеки - домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

13.01.2015 ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська по цивільній справі №200/23141/14-ц за позовом відповідача-1 до відповідача-2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії визнано мирову угоду. Згідно умов мирової угоди відповідач-2 зобов`язується передати у власність відповідача-1 в рахунок погашення боргу домоволодіння по АДРЕСА_1.

31.08.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргаритою Миколаївною винесено рішення №10987171 про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем-1. В подальшому, вказане рішення державного реєстратора скасовано постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2016 №804/7027/16. Відтак, станом на 18.11.2019, власником іпотечного майна є відповідач-1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №158630817 від 06.03.2019.

Позивач стверджує, що після незаконного припинення іпотеки і заборони на іпотечне майно в Державному реєстрі, нерухоме майно неодноразово відчужено на користь третіх осіб. Тобто, даний факт дає підстави для обґрунтованого припущення про те, що на момент ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, спірне майно може бути незаконно відчужено на користь третіх осіб, що в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та ефективний захист прав позивача. Отже, позивач вважає за доцільне забезпечити позов шляхом заборони відчуження спірного нерухомого майна.

Заява про забезпечення позову, відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України ухвала постановлена у нарадчій кімнаті за результатами оцінки фактичних обставин справи.

Розглянувши клопотання від 18.11.2019 за вих.№б/н та доводи на її обґрунтування, господарський суд дійшов висновків про таке.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 по справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською Конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками зазначеного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Проаналізувавши обґрунтування позивача господарський суд дійшов висновку, що наявність грошових зобов`язань перед іншими підрядниками не свідчить про ухилення відповідачем від своїх грошових зобов`язань перед позивачем.

Господарський суд констатує, що фіктивність рішення Феодосіївського міського суду Автономної Республіки Крим від 12.02.2014 №119/9234/14-ц не підтверджена належними доказами.

Відтак, господарський суд не вбачає підстав для забезпечення позову, так як не доведено наявність обставин, які спрямовані на утруднення виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76, 78, 79, 86, 136-140, 233-235, 254-257 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ІІІ. УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви від 18.11.2019 за вих.№б/н ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА" (03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ ФІЗКУЛЬТУРИ, будинок 28Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 367894211) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (частина 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України), а саме з 25.11.2019.

Ухвала може бути оскаржена, що передбачено статями 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання та складення повного тексту ухвали - 25.11.2019.

Суддя І.В. Петренко

Згiдно з оригіналом
Помічник судді В.С. Лисаченко