ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р. Справа № 914/2110/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бонк Т.Б., Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) - не з`явився

від відповідача-1 - не з`явився

від відповідача-2 - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Магировського Тараса Антоновича, б/н від 13 серпня 2019 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 червня 2019 року (підписане 31.07.2019 року), суддя Пригара Л.І.

у справі № 914/2110/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Магировського Тараса Антоновича, м. Львів

до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій", м. Мукачево Закарпатської області

до відповідача-2 Приватного підприємства "Західсоцбуд 1", с. Сокільники Львівської області

про стягнення солідарно суми заборгованості в розмірі 200 грн.; стягнення з відповідача-1 суми 113 190,18 грн. заборгованості

в с т а н о в и в :

11 листопада 2018 року Фізична особа-підприємець Магировський Тарас Антонович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідачів: Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" та Приватного підприємства "Західсоцбуд 1" про стягнення солідарно суми заборгованості в розмірі 200 грн. та стягнення з відповідача-1 заборгованості в розмірі 113 190,18 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05 грудня 2018 року справу №914/2110/18 передано за виключною підсудністю до Господарського суду Закарпатської області на підставі ч.11 ст.30 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 червня 2019 року у справі №914/2110/18 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до умов договору (виставлених відповідачем рахунків-фактур) сторони жодним чином не погоджували умови та строк передання товару. Суд у рішенні зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач (або особа, яка відступила йому таке право) вимагав у відповідача-1 поставити передплачений товар, або звертався до відповідача-1 про отримання такого товару шляхом самовивозу з території відповідача-1, але останнім відмовлено у передачі товару, також матеріали справи не містять і доказів такого звернення до поручителя - відповідача-2 у справі. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати зобов`язання відповідача-1 - Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" з передання будівельних матеріалів простроченим чи невиконаним, оскільки строк виконання такого не настав. Місцевий господарський суд зазначає, що оскільки за ст.693 ЦК України позивач поставити товар не вимагав, і відповідач-1 йому не відмовляв, то у останнього та у відповідача-2 не виникло обов`язку повернути суму попередньої оплати, відтак, з боку відповідачів відсутнє порушення грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати за товар, з огляду на що в задоволенні позовних вимог суд вирішив відмовити.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Магировський Тарас Антонович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 червня 2019 року у справі №914/2110/18 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Зокрема, посилається на ч.4 ст.267 ГК України та вважає, що поставка повинна була здійснюватися в строки, вказані у цій статті. Також апелянт зазначає, що на час подання апеляційної скарги зобов`язання втратило для нього інтерес, у зв`язку з чим, останній відмовляється від прийняття виконання в частині постачання матеріалів та має намір вимагати відшкодування збитків.

В судовому засіданні 04 листопада 2019 року позивач вимоги апеляційної скарги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі. Поряд з тим, повідомив про можливість мирного врегулювання спору.

Представник відповідача-1 у вказаному судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 20.09.2019 року). Зокрема, зазначав, що позивач не звертався до відповідачів з вимогою про поставку товару, при цьому, між сторонами не було погоджено конкретного строку та місця поставки. Проти надання строку для мирного вирішення спору не заперечував.

Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року розгляд справи відкладено на 25 листопада 2019 року для надання сторонам можливості мирного врегулювання спору.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

Поряд з тим, 25 листопада 2019 року від відповідача-1 до суду надійшло клопотання (б/н від 22.11.2019 року) про розгляд справи без його участі. Також відповідач повідомив суд, що сторони не дійшли згоди щодо укладення мирової угоди та мирного врегулювання цього спору.

Позивач та відповідач-2 про причини неявки представників у судове засідання не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на клопотання відповідача-1, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євробуд Груп» та Приватним акціонерним товариством «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» досягнуто домовленостей про купівлю - продаж будівельних матеріалів.

Так, відповідачем-1 виставлено ТзОВ «Євробуд Груп» рахунки на оплату вартості товару, а саме:

- рахунок-фактуру №-000000398 від 12.10.2017 року на загальну суму 102 989,18 грн., яку ТзОВ "Євробуд Груп" сплатило повністю на підставі платіжного доручення №55 від 12.10.2017 року;

- рахунок-фактуру №-000000400 від 13.10.2017 року на загальну суму 10 401 грн., яку ТзОВ "Євробуд Груп" сплатило повністю на підставі платіжного доручення №58 від 13.10.2017 року;

- рахунок-фактуру №-000000406 від 18.10.2017 року на загальну суму 10 401 грн., яку ТзОВ "Євробуд Груп" сплатило повністю на підставі платіжного доручення №70 від 19.10.2017 року.

З огляду на наведене вище, судом першої інстанції правильно встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євробуд Груп» та Приватним акціонерним товариством «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб. Вказане також не заперечується і сторонами.

Отже, ТзОВ «Євробуд Груп» перераховано на рахунок ПрАТ «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» 123 791,18 грн. - попередньої оплати за будівельні матеріали, визначені у вказаних рахунках-фактурах.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт поставки 17 жовтня 2017 року відповідачем-1 будівельних матеріалів (піску об`ємом 25 мі) на суму 10 401 грн. згідно видаткової накладної №-001461 від 17.10.2017 року (рахунок-фактура №-000000400 від 13.10.2017 року на суму 10 401 грн., яку ТзОВ "Євробуд Груп" сплатило повністю на підставі платіжного доручення №58 від 13.10.2017 року).

Поряд з тим, судом встановлено, що 04 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд Груп" (в тексті договору - цедент, первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Магировським Тарасом Антоновичем (в тексті договору - цесіонарій, новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого первісний кредитор здійснює відступлення права вимоги, а новий кредитор приймає право вимоги боргу кредитором від Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" (в тексті договору - боржник). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до п.2 вказаного договору новий кредитор набуває право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань, а саме: право вимоги поставки будівельних матеріалів, чи повернення коштів, що підтверджується наступними документами:

- рахунок-фактура №-000000398 від 12.10.2017 року, виставлений ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

- платіжне доручення №55 від 12.10.2017 року на суму 102 989,18 грн.;

- рахунок-фактура №-000000400 від 13.10.2017 року, виставлений ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

- платіжне доручення №58 від 13.10.2017 року на суму 10 401 грн.;

- рахунок-фактура №-000000406 від 18.10.2017 року, виставлений ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

- платіжне доручення №70 від 19.10.2017 року на суму 10 401 грн.

Згідно з п.3 вказаного Договору до нового кредитора переходять права вимоги виконання зобов`язання від боржника в повному обсязі, а саме: щодо передання будівельних матеріалів чи вимоги повернення сплачених коштів в загальній сумі 123 791,18 грн.

Ціна відступлення права вимоги становить 1 000 грн., які підлягають сплаті до 31.12.2019 року (п.4 Договору).

У п.7 Договору сторони погодили, що право вимоги, яке є предметом цього договору, переходить до нового кредитора з моменту підписання договору.

Відповідно до п.10 Договору останній є укладеним з моменту його підписання сторонами.

11 вересня 2018 року між сторонами договору відступлення права вимоги (цесії) від 04 вересня 2018 року укладено додаткову угоду, якою внесено зміни до договору цесії, виклавши пункти 3 та 4 Договору у наступній редакції: "п.3 До нового кредитора переходять права вимоги виконання зобов`язання від боржника в повному обсязі, а саме: щодо передання будівельних матеріалів чи вимоги повернення сплачених коштів в загальній сумі 113 390,18 грн.", "п.4 Ціна відступлення права вимоги становить 113 390,18 грн., які підлягають сплаті до 31 грудня 2019 року".

Крім того, судом також встановлено, що 04 вересня 2018 року між Приватним підприємством "Західсоцбуд 1" (в тексті договору - поручитель) та Фізичною особою-підприємцем Магировським Тарасом Антоновичем (в тексті договору - кредитор) укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" (в тексті договору - боржник), що виникли з договору поставки будівельних матеріалів та було оформлено наступними документами:

-рахунок-фактура №-000000398 від 12.10.2017 року, виставлений ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

-платіжне доручення №55 від 12.10.2017 року на суму 102 989,18 грн.;

-рахунок-фактура №-000000400 від 13.10.2017 року, виставлений ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

-платіжне доручення №58 від 13.10.2017 року на суму 10 401 грн.;

-рахунок-фактура №-000000406 від 18.10.2017 року, виставлений ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій";

-платіжне доручення №70 від 19.10.2017 року на суму 10 401 грн.

Згідно з п.2 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання, на умовах та в розмірі, визначеному даним договором. Проте, в будь-якому випадку, розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов`язання та розміру, визначеного умовами даного договору.

Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання за договором поставки, який є предметом даного договору, за згодою сторін розмір відповідальності визначається у розмірі 200 грн. (п.3 договору поруки).

Відповідно до п.4 договору поруки поручитель зобов`язався, у випадку порушення боржником зобов`язання перед кредитором за договором поставки, виконати замість боржника таке зобов`язання у десятиденний термін з дня отримання вимоги від кредитора, в розмірі такого невиконання, але не більше розміру, визначеного умовами договору поруки.

У п.8 договору поруки сторони погодили, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором поставки, кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань, в тому розмірі, який визначений умовами даного договору поруки.

У листопаді 2018 року Фізична особа-підприємець Магировський Тарас Антонович звернувся до суду з цим позовом про солідарне стягнення з Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" та Приватного підприємства "Західсоцбуд 1" заборгованості в розмірі 200 грн. та стягнення з Приватного акціонерного товариства "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій" заборгованості в розмірі 113 190,18 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України).

Як встановлено судом вище між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євробуд Груп» та Приватним акціонерним товариством «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» укладено договір купівлі-продажу будівельних матеріалів у спрощений спосіб, шляхом виставлення рахунків-фактур та здійснення оплати вказаних рахунків.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно з ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Колегія суддів звертає увагу, що між сторонами не було погоджено строків передачі товару, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.530 ЦК України, за якими, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надано докази звернення ФОП Магировського Т.А. чи Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд Груп» до Приватного акціонерного товариства «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» з вимогами передати оплачений товар згідно з рахунками-фактур №-000000398 від 12.10.2017 року на суму 102 989,18 грн., №-000000406 від 18.10.2017 року на суму 10 401 грн., у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про неможливість застосування у цьому випадку положень ч.2 ст.693 ЦК України, оскільки позивачем не доведено факту «не передачі товару продавцем у встановлений строк» (в цьому випадку згідно з ст.530 ЦК України), як обов`язкової умови для застосування наслідків, визначених ч.2 ст.693 ЦК України.

Слід зазначити, що представник відповідача в судовому засіданні не заперечив факт наявності договірних стосунків між сторонами та наголосив, що не ухиляється від обов`язку передати товар покупцю (чи новому кредитору), при цьому підтвердив відсутність будь-яких письмових вимог з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд Груп» чи ФОП Магировського Т.А. про передачу товару. Такі докази відсутні у матеріалах справи.

Щодо права на звернення позивача - ФОП Магировського Т.А. до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як встановлено судом вище, позивач у справі - ФОП Магировський Т.А. за договором відступлення права вимоги (цесії) від 04 вересня 2018 року, укладеного між ТзОВ "Євробуд Груп" та ФОП Магировським Тарасом Антоновичем (з урахуванням додаткової угоди від 11 вересня 2018 року), набув право вимоги боргу від ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій", а саме: право вимоги передання будівельних матеріалів чи повернення сплачених коштів в загальній сумі 113 390,18 грн.

Як зазначалось вище, ФОП Магировський Т.А. не звертався до Приватного акціонерного товариства «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» з вимогою передати товар, оплачений згідно з рахунками-фактур №-000000398 від 12.10.2017 року на суму 102 989,18 грн. та №-000000406 від 18.10.2017 року на суму 10 401 грн.

Щодо відповідачів у справі, колегія суддів зазначає наступне:

Частиною 1 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Судом встановлено, що Приватне підприємство «Західсоцбуд 1» на підставі договору поруки від 04 вересня 2018 року зобов`язалося відповідати перед кредитором - ФОП Магировським Т.А. за виконання всіх зобов`язань боржника - ПрАТ "Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій", що виникли з договору поставки будівельних матеріалів, який оформлено згадуваними вище рахунками-фактур, в межах суми (розмір відповідальності) 200 грн. (п.3 договору поруки).

Однак, у матеріалах справи відсутні докази звернення кредитора до поручителя з вимогою виконати зобов`язання боржника.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів скаржника про визначення строку поставки у ч.4 ст.267 ГК України, згідно з якою у разі якщо сторонами передбачено поставку товарів окремими партіями, строком (періодом) поставки продукції виробничо-технічного призначення є, як правило, квартал, а виробів народного споживання, як правило, - місяць, колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, оскільки сторонами не було досягнуто згоди про поставку товарів окремими партіями, а рахунками-фактурами взагалі не визначено місця поставки, відтак, застосування вказаної норми ГК України суд вважає неправильним.

Посилання апелянта на те, що зобов`язання втратило для нього інтерес, у зв`язку з чим, останній відмовляється від прийняття виконання в частині постачання матеріалів та має намір вимагати відшкодування збитків, не спростовує обставин, встановлених судом вище та не впливає на підстави відмови в позові.

Відтак, доводи скаржника, вказані у апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 червня 2019 року у справі №914/2110/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Магировського Тараса Антоновича - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №914/2110/18 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повну постанову складено 29 листопада 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Хабіб М.І.