ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа№ 910/8284/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019

у справі №910/8284/19 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про відшкодування шкоди у розмірі 7 349,78 грн

за відсутності представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «УСГ», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відповідач) про відшкодування шкоди у розмірі 7 349,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) було пошкоджено транспортний засіб, який застрахований позивачем та відшкодовано останнім шкоду на користь страхувальника, у зв`язку з чим до позивача перейшло право вимоги до відповідача, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, щодо сплати страхового відшкодування, яке було виплачено страхувальникові за договором добровільного страхування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8284/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100 000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи; якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу; пред`явлення ПАТ «СК «УСГ» до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 7 349,78 грн, що становить різницю між сумою страхового відшкодування, виплаченою позивачем потерпілій особі та сумою страхового відшкодування виплаченою відповідачем на користь позивача із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ПАТ «СК «УСГ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт вказував на те, що позивачем надано докази того, що строк експлуатації пошкодженого при ДТП транспортного засобу не перевищував 7 років; у даному випадку неправомірним є застосування коефіцієнту фізичного зносу 0,39 на запчастини, які не мають відношення до суми виплат та спірної ДТП, оскільки позивач не регентував пошкодження, які не мають відношення до ДТП, а тому відповідно до п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика) вартість зносу не застосовується.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «СК «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8284/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.11.2019, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач наголошував на тому, що позивачем розраховане страхове відшкодування пошкодженого при ДТП транспортного засобу, виходячи з прямого розміру збитку без урахування фізичного зносу та на підставі рахунку, який не враховує експлуатаційний знос автомобіля; в Акті огляду пошкодженого транспортного засобу зафіксовано наявність пошкоджень у вигляді деформації складової частини кузова, не пов`язаних зі спірною ДТП, а тому у відповідності до п. 7.39 Методики підлягає застосуванню у даному випадку коефіцієнт фізичного зносу, який згідно визначення ринкової вартості КТЗ становить 0,39.

У судове засідання 27.11.2019 сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін, враховуючи наявність відзиву на апеляційну скаргу та відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без їх участі.

27.11.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2017 між ПАТ «СК «УСГ» (у тексті договору - страховик) та ОСОБА_1 (у тексті договору - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті (програма - КАСКО ЕКОНОМ) №26-5003-17-00002 (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску (а.с.16, 57-67).

07.06.2018 за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, 62, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , що підтверджується Довідкою про ДТП №423106 від 20.12.2018, виданою Управлінням патрульної поліції у м. Києві (а.с. 19).

З даної довідки слідує, що ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 , якого постановою Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2018 у справі №758/7983/18 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 25).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , за вищевказаною адресою, не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної діяльності та скоїв зіткнення з автомобілем «Fiat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

08.06.2018 власник автомобіля «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 (страхувальник) звернулася до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в якій просило здійснити виплату останнього на рахунок СТО для здійснення ремонту (а.с. 17).

Цього ж дня працівником ПАТ «СК «УСГ» було проведено зовнішній огляд транспортного засобу, про що складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 08.06.2018 із зазначенням наявних пошкоджень та застереженням щодо можливих прихованих дефектів та наявність пошкоджень, які не пов`язані з даною подією, а саме: двері задні праві, боковина права деформовані (а.с. 22).

На підставі вказаного, на виконання умов договору добровільного страхування, враховуючи виставлений ремонтним СТО застрахованого автомобіля ФОП Розумєй Д.Г. рахунок №УККЗ014104/ від 24.10.2018 на суму 30 206,70 грн (а.с. 21), позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування, складено страховий акт №ДККА-61457 від 13.11.2018 (а.с. 23) та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 29 666,70 грн, що підтверджується платіжним дорученням №23935 від 14.11.2018 (а.с. 24).

Позивач звернувся до відповідача із заявою №30529 від 28.01.2019 про виплату (страхового) відшкодування у сумі 29 666,70 грн (а.с. 26), однак, останнім було виплачено лише 20 316,92 грн, що підтверджується платіжним дорученням №13450 від 11.03.2019 (а.с. 27).

Посилаючись на те, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував позивачеві в повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з рішенням місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «СК «УСГ» до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», а доводи скаржника вважає обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, у вказаних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, виконавши свої зобов`язання перед страхувальником за договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як було зазначено вище, вина водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2018 у справі №758/7983/18.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами ст.ст. 1.7, 1.8 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно з п.п. 1.2., 3.4 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності), страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням. Страховиками - членами МТСБУ надають до бази даних МТСБУ інформацію, зокрема про укладені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлені на бланках полісів та відомості про зміни в укладених договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7027930 (франшиза - 2 000,00 грн, ліміт за шкоду по майну - 100 000,00 грн), що підтверджується інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ та копією відповідного полісу (а.с. 28, 38).

За таких обставин, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В силу приписів ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми вказаного Закону є спеціальними.

Зі змісту положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що під оціненою шкодою в ньому розуміється також і шкода, щодо якої страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування без проведення оцінки та експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, страхувальник за договором добровільного страхування не заперечував проти розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування та порядку його виплати, що свідчить про досягнення відповідної згоди між сторонами договору.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Колегія суддів зазначає, що доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Верховним Судом України у листі «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 роз`яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

При цьому, колегія суддів в силу ч. 4. ст. 236 ГПК України враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження автомобіля «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача; розмір матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у сумі 29 666,70 грн; здійснення позивачем страхового відшкодування в сумі 29 666,70 грн.

Водночас, вирішуючи питання про суму стягнення, необхідно враховувати положення п. 6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З огляду на те, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7027930 сторонами встановлено франшизу у розмірі 2 000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 100 000,00 грн, позивач правомірно визначив суму страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача в сумі 27 666,70 грн (29 666,70 грн - 2 000,00 грн).

Разом з тим, як було зазначено вище, відповідач в повному обсязі суму страхового відшкодування не виплатив, перерахувавши позивачеві лише 20 316,92 грн згідно платіжного доручення №13450 від 11.03.2019.

За твердженням відповідача, заявлена позивачем до стягнення сума (різниця) в розмірі 7 349,78 грн (27 666,70 грн - 20 316,92 грн) не підлягає відшкодуванню, оскільки виплачене позивачем страхове відшкодування було розраховано на підставі п.12.1 договору добровільного страхування, виходячи з прямого розміру збитку, завданого транспортному засобу «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого розрахунок та виплата страхового відшкодування проводиться без урахування фізичного зносу.

Крім того, відповідачем зазначено, що оскільки Актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 08.06.2018 встановлено наявні пошкодження не пов`язані з даною подією, а саме, двері задні праві, боковина права, то у даному випадку необхідно застосовувати коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 0,39.

Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції помилково погодився з наведеними доводами відповідача з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

Згідно п. 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Враховуючи наведені законодавчі приписи та правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, суд першої інстанції правомірно зазначив, що у разі, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування у даному випадку коефіцієнту фізичного зносу, з огляду на те, що на момент ДТП строк експлуатації автомобіля «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску (а.с. 18), не перевищував 7 років, при цьому, доказів щодо наявності, передбачених п.7.39 Методики винятків щодо застосування коефіцієнту зносу до складників автомобіля, пошкоджених вищевказаною ДТП, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

При цьому, наданий відповідачем Висновок з визначення ринкової вартості КТЗ та коефіцієнту фізичного зносу, складений 12.02.2019 фахівцем Експертно-розрахункового управління Лисим А.М., на переконання колегії суддів, не є належним та допустимим доказом, що підтверджує необхідність врахування при здійсненні відшкодування витрат відповідачем коефіцієнту фізичного зносу, що складає 0,39.

Зокрема, вказаний документ не є звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ, складеним суб`єктом оціночної діяльності, а з його змісту неможливо дійти висновку про фізичний знос саме деталей, що були пошкоджені при спірній ДТП.

У вказаному документі відсутні будь-які посилання на те, що предмет дослідження, а саме автомобіль «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , має застереження, визначені у п. 7.39 Методики; величина ВТВ (величина втрати товарної вартості - умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ) дорівнює 0 (нуль).

Крім того, матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач звертався до власника пошкодженого транспортного засобу для проведення його огляду, що є обов`язком страховика відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а у наданому відповідачем Висновку з визначення ринкової вартості КТЗ та коефіцієнту фізичного зносу від 12.02.2019 не вказано на підставі якого огляду чи документу відповідним фахівцем визначено процент додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, що залежить від умов його догляду, зберігання, використання рівним -8,00% із зазначенням про деформацію без пошкодження ЛФП та пофарбування кузова.

Посилання відповідача на наданий самим позивачем Акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 08.06.2018, в якому встановлено наявні пошкодження не пов`язані з даною подією, а саме, двері задні праві, боковина права, колегія суддів відхиляє, оскільки такі пошкодження не мають відношення до спірної ДТП та відповідно не відновлювались/не замінювались згідно наданих позивачем доказів - рахунку СТО №УККЗ014104/ від 24.10.2018 та наряду-замовлення від 21.02.2019, на підставі яких останнім розраховано суму страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем наявності підстав для застосування у даному випадку коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 0,39.

Згідно зі ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, обов`язок з доведення таких елементів, як протиправна поведінка відповідача, спричинення позивачеві збитків у заявлених ним розмірах, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача покладається саме на останнього.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладені обставини та наявні в матеріалах справи докази на їх підтвердження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем повного складу цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків (відшкодування шкоди), у зв`язку з чим позовні вимоги ПАТ «СК «УСГ», як особи, яка виплатила потерпілому в ДТП страхове відшкодування, до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як особи, відповідальної за заподіяні збитки, є обґрунтованими, відповідачем належними та допустимими доказами не спростованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ «СК «УСГ» до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення 7 349,78 грн у повному обсязі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ «СК «УСГ» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8284/19 - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову повністю.

У зв`язку з задоволенням позову та апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи місцевим господарським судом та перегляд справи у суді апеляційної інстанції, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8284/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8284/19 скасувати.

3. Ухвалити нове судове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, будинок 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, будинок 32 ЛІТ.А; ідентифікаційний код 30859524) 7 349 (сім тисяч триста сорок дев`ять) грн 78 коп. страхового відшкодування, 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/8284/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.12.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська