ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" листопада 2019 р. Cправа №902/461/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп", м.Харків

до державної установи "Літинської виправна колонія №123", смтЛітин Літинського району Вінницької області

про стягнення 134458,03 грн заборгованості за поставлений природний газ

учасники процесу:

представник позивача: Макаров С.О., діє на підставі ордера серії ЧН № 065575 від 06.05.2019;

представник відповідача: Трусюк Л.В., діє на підставі довіреності № 17/2189 від 24.07.2019.

В С Т А Н О В И В :

10.06.2019 до Господарського суду Вінницької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" з позовною заявою від 10.06.2019 про стягнення з державної установи "Літинська виправна колонія №123" грошових коштів у сумі 134458,03 грн за поставлений у січні 2019 року природний газ, які нараховані з посиланням на неналежне виконання останнім умов Договору №17-499 від 11.05.2018.

Ухвалою суду від 01.07.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/461/19, вирішено її розгляд здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

24.07.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №17/2191 від 24.07.2019, в якому останній зазначає, що позовні вимоги визнає частково. Так, обґрунтовуючи свою процесуальну позицію, відповідач вказує, що здійснити оплату за січень 2019 року держаній установі "Літинська виправна колонія (№123)" не вдалось тому, що позивачем було надіслано два різних акта приймання - передачі за одним і тим же номером №467 від 31.01.2019, в якому ціна на постачання газу значно відрізняється від суми обумовленої в укладеному Договору №448 від 05.02.2019. При цьому останній вказує, що виходячи із фактичного споживання природного газу за січень 2019 року наданого ПАТ "Вінницягаз", сума оплати повинна бути розрахована виходячи із ціни на газ встановленої Договором на постачання природного газу №19-448 від 05.02.2019 і становити за 9200 куб.м. - 96048,00 грн.

У свою чергу 30.07.2019 позивачем до суду подано відповідь на відзив, із змісту якої слідує, що останній не погоджується з позицією відповідача. Оскільки з огляду на положення ч.5 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" до правовідносин з поставки природного газу у січні 2019 року між позивачем та відповідачем повинні застосовуватися умови договору, що укладені у попередньому періоду, а саме договору №17-499 від 11.05.2018. Відповідно до умов додаткової угоди №4 від 06.11.2018 до Договору, сторони погодили ціну на природний газ - 14615 грн/тис.м.куб., з ПДВ. Інших договорів про постачання природного газу станом на січень 2019 року відповідачем не укладався. Таким чином, позивач вважає, що обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на положення ст.692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

30.07.2019 судом постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання

01.10.2019 на електронну адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення. Так, останній вказує, що у січні 2019 року позивач поставив відповідачу природний газ на підставі Договору постачання природного газу № 17-499 від 11.05.2015. Відповідно до п.4.2.1вказаного Договору - дія Договору поставки природного газу може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20% суми визначеної в договорі. Поряд з тим, позивач вказує, що у зв`язку із закінченням строку дії договору №17-499 від 11.05.2018 та відсутності у відповідача іншого Постачальника у січні 2019 року - Сторони дійшли усної домовленості про постачання природного газу у необхідній для Відповідача кількості, у зв`язку із чим відповідачу було направлено примірники додаткової угоди №5 до договору 17-499 від 11.05.2018. Окрім того, позивач зазначає, що за поставлений відповідачу у січні 2019 року природній газ, ТОВ "Укртранссервіс-груп" підготовлено один акт приймання-передачі природного газу №467 від 31.01.2019 року, який відповідачем підписаний не був. Письмових заперечень та інших документів щодо направленого Позивачем акту №467 від 31.01.2019 року від Відповідача не надходило.

В подальшому, 21.10.2019, представником позивача на електронну адресу суду надіслано додаткові пояснення від 17.10.2019, в яких він вказує, що акт прийому-передачі до Договору №19-448 від 05.02.2019 на який посилається відповідає є нікчемним так як його виписано помилково. Господарські відносини сторін щодо постачання природного газу у січні 2019 року суперечать фактичним обставинам. Так, представник позивача зазначає, що неможливо постачати природний газ до неіснуючого Договору, існування якого, на той час, навіть неможливо було допустити. Зокрема, постачання природного газу відбувалось в січні 2019 року (подання номінації теж в січні), тоді як сам Договір №19-448 від 05.02.2019 було укладено в лютому 2019 року.

Під час судового засідання, 22.10.2019, судом постановлено ухвалу, із її занесенням до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.11.2019.

На визначену судом дату (14.11.2019) з`явилися представники обох сторін.

Під час судового засідання, 14.11.2019, суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі та орієнтовний час повернення.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення представники сторін не з`явилися.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.05.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" (далі по тексту також - постачальник, позивач) та державною установою "Літинська виправна колонія №123" (далі по тексту також - споживач, відповідач) укладено Договір №17-499 постачання природного газу (далі по тексту також - Договір).

В подальшому між сторонами підписано додаткові угоди до Договору №17-499, зокрема: №1 від 14.05.2018, №2 від 27.09.2018, №3 від 29.10.2018, №4 від 06.11.2018.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2018 році за кодом ДК 021:20-7 природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Строк поставки газу до 31.12.2018 року (п.1.8 Договору).

Відповідно до п.2.7 Договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами здійснюється в наступному порядку:

За підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (транспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника.

Споживач протягом трьох робочих днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора І РМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних Постачальника.

У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ (пп.2.7.1-2.7.5 п.2.7 Договору).

В третьому розділі Договору сторони обумовили ціну постачання природного газу.

Так, згідно п.3.1 Договору (із врахуванням внесених змін Додатковою угодою №4 від 06.11.2018) загальна сума Договору є звичайною, і становить 295563,75 грн, крім того ПДВ 59112,75 грн, всього з ПДВ - 354676,50 грн та розраховується шляхом множення необхідного обсягу газу на ціну газу за 1000 куб.м з ПДВ.

Ціна газу є звичайною та становить 12179,17 грн за 1000 куб.м, крім того ПДВ 2435,83 грн, всього з ПДВ - 14615,00 грн.

Ціна, зазначена в п.3.1. Договору, може змінюватись протягом дії Договору згідно законодавства України про публічні закупівлі. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору (п. 3.3 Договору).

Згідно до п.3.4 Договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пункту 3.1. цього Договору, застосовується Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу за 1000 куб.м та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього Договору (п.3.4 Договору).

Пунктом 4.1 Договору сторони обумовили, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць.

Відповідно до п.4.2. Договору оплата газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті на розрахунковий рахунок Постачальника шляхом 100% оплати до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" дія Договору поставки природного газу може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі (п. 4.2.1 Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання та укладається на строк до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Згідно ст.631 ЦК України умови цього Договору можуть застосовуватися до відносин між сторонами, які виникли до його укладення.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач в січні місяці 2019 року передав, а відповідач прийняв 9,200 куб.м природного газу.

Разом з тим, відповідач не здійснив оплату вартості отриманого газу за січень 2019, а також не підписав акт приймання - передачі природного газу за вказаний період, що зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Враховуючи викладені обставини справи суд зазначає, що із змісту правовідносин сторін слідує, що між ними наявний спір щодо визначення вартості поставленого природного газу у січні 2019 року, який зумовлений наступним.

Так, за результатами процедури закупівлі 05.02.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" (далі по тексту також - постачальник, позивач) та державною установою "Літинська виправна колонія №123" (далі по тексту також - споживач, відповідач) укладено Договір №19-448 постачання природного газу (далі по тексту також - Договір №19-448).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2019 році за кодом ДК 021:20-7 природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що плановий обсяг постачання газу - 40,000 тис.куб.м.

Строк поставки газу до 31.12.2019 року (п.1.8 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору загальна сума Договору є звичайною, і становить 348000,00 грн, крім того ПДВ 69600,00 грн, всього з ПДВ - 417600,00 грн, та розраховується шляхом множення необхідного обсягу газу на ціну газу за 1000 куб.м з ПДВ. Ціна газу є звичайною та становить 8700,00 грн за 1000 куб.м, крім того ПДВ 1740,00 грн, всього з ПДВ - 10440,00 грн.

"...Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу протягом 2019 року: з 01.01.2019 року до 31.12.2019 до використання суми, зазначеної в п.3.1 Договору, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Відповідно до положень п.3 ст. 631 ЦК України сторони досягли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, що виникли до його укладення, тобто з ______2019" (п.11.1 Договору).

Поряд з тим, позивач стверджує, що правовідносини сторін в січні 2019 врегульовано додатковою угодою №5 від 28.12.2018 до Договору постачання природного газу №17-499 від 11.05.2018, примірник якої було направлено на адресу відповідача. Так, пункт 1 вказаної Додаткової угоди передбачає продовження дії договору №17-499 від 11.05.2018 до 31.03.2019, на строк, достатній для проведення процедури закупівлі та в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми договору.

Окрім того суд зауважує, що в матеріалах справи наявні два Акти прийому-передачі природного газу від 31.01.2019, складені позивачем за поставку природного газу в січні 2019 року, в кількості 9,200 тис.куб.м, з посиланням на умови Договору №19-448 від 05.02.2019 (на суму 105616,03 з ПДВ) та Договору №17-499 від 11.05.2018 (на суму 134458,03 грн з ПДВ) відповідно.

З викладеного слідує, що до предмета дослідження в даній справі відноситься питання щодо визначення чинного Договору, умови якого підлягають застосуванню до спірного періоду (січень 2019 року) постачання природного газу.

Надаючи оцінку Договору №19-448 постачання природного газу, укладеного 05.02.2019, суд враховує наступні норми Цивільного та Господарського кодексів України.

Так, відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За загальним правилом, викладеним у статті 640 Цивільного кодексу України:

1. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

2. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

3. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Також суд приймає до уваги норми Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.179 ч.7 цього Кодексу господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 180 частини 2, 3 Господарського кодексу встановлює, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст.181 ч.1 того ж Кодексу господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як слідує з змісту Договору №19-448 постачання природного газу сторонами, у відповідно до ч.3 ст.180 Господарського кодексу України, досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

Таким чином, вказаний Договір № 9-448 постачання природного газу є укладеним. При цьому суд констатує, що даний правочин не є нікчемним, а також у суду відсутні підстави для визнання його недійсним (також відсутні підстави вважати його недійсним) з огляду на наступні законодавчі норми.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з цим, станом на час вирішення даного спору відповідач не звертався до суду з позовом про визнання договору №19-448 постачання природного газу недійсним, в т.ч. його пункту 11.1.

Враховуючи, що дійсність договору ніким не оспорена, суд доходить до висновку, що він є чинним та підлягає виконанню.

Як зазначалось раніше, сторони в пункті 11.1 Договору № 19-448 передбачили, що Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу протягом 2019 року: з 01.01.2019 року до 31.12.2019 до використання суми, зазначеної в п.3.1 Договору, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Відповідно до положень п.3 ст. 631 ЦК України сторони досягли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, що виникли до його укладення, тобто з ______2019.

При цьому суд констатує, що вказана умова Договору №19-448 узгоджується із положеннями ч.ч. 1 - 3 статті 631 ЦК України, згідно якої: строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України)

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 ЦК України).

З огляду на викладене суд констатує, що правовідносини між сторонами в спірний період (січень 2019 року) постачання газу урегульовані положеннями Договору №19-448, в розділі ІІІ якого сторони визначили ціну постачання природного газу.

Поряд з тим суд критично оцінює твердження позивача, що "...до правовідносин сторін у вказаний період підлягає застосуванню Договір постачання природного газу №17-499 від 11.05.2018, строк дії якого продовжено додатковою угодою №5 від 28.12.2018 до Договору...".

Як слідує із змісту вказаної Додаткової угоди № 5 остання не підписана зі сторони споживача. Тоді як згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Окрім того не підтверджується матеріалами справи також позиція позивача про направлення вказаної Додаткової угоди №5 на адресу відповідача згідно експрес-накладної №7324 від 27.12.2018. Оскільки сама Додаткова угода №5 датована - 28.12.2019, тобто пізнішою датою, що виключає можливість її направлення відповідачу за вказаною накладною. Окрім того, із змісту вказаної накладної не можливо встановити, що на адресу ДУ "Літинська виправна колонія №123" було направлено саме Додаткову угоду № 5 до Договору № 17-499 від 11.05.2018, так як в описі відправлення зазначено: "Документи".

Як відомо документ матеріальний об`єкт, що містить у зафіксованому вигляді інформацію, оформлений у зведеному порядку і має відповідно до чинного законодавства юридичну силу.

Таким чином, зазначення в графі "Повний опис відправлення" Експрес-накладної інформації: "Документи" має узагальнюючу назву та не може конкретизувати вміст поштового відправлення.

Додатково суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, що зазначена додаткова угода укладена за правилами ч.2 ст.638, ст.ст. 641-646 ЦК України.

Підсумовуючи викладене суд констатує, що Додаткова угода №5 від 28.12.2019 не може регулювати спірні взаємовідносини сторін, оскільки є неукладеною.

Також суд вважає за необхідне спростувати позицію позивача, щодо можливості застосування умов Договору №17-499 постачання природного газу від 11.05.2018 з огляду на викладені в його пункті 4.2.1 умови, що згідно ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" дія Договору поставки природного газу може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі.

Так, вказаний пункт Договору надає право сторонам продовжити строк дії Договору №17-499, водночас з огляду на його зміст не є імперативною умовою для її застосування.

При цьому суд враховує положення частин 1 та 3 статті 653 ЦК України, відповідно до яких у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами укладено Договір №19-448 від 05.02.2019, який передбачає період його застосування починаючи з 01.01.2019, суд констатує, що для визначення порядку розрахунків між сторонами за поставлений в січні 2019 року природний газ підлягають застосуванню саме його умови.

За змістом статті 162 ГПК України: у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Виходячи з того, що саме на позивача покладається обов`язок обґрунтувати позов, тобто навести ті обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог (підстави позову), суд при визначенні предмету доказування керується, зокрема, підставами позову.

Як слідує з позовної заяви: позивач як на підставу своїх позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 134458,03 грн посилається виключно на умови Договору №17-499 постачання природного газу від 11.05.2018 та акт прийому-передачі природного газу №1480 від 31.12.2018. При цьому, позивач наполягає на застосуванні умов зазначеного правочину при визначенні розміру заборгованості за поставлений у січні 2019 відповідачу природний газ.

Згідно ч.3 ст.46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач в ході судового розгляду справи не змінював ані підставу, ані предмет свого позову, будь-яких заяв з цього приводу останнім не подавалися (як в усній, так і в письмовій формах).

Таким чином, з підстав, заявлених у позові, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів у розмірі 134458,03 грн.

При цьому суд зауважує, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, поміж іншого: 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність (п.п. 2, 4, 5 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З наведено слідує, що суд не зобов`язаний надавати оцінку кожному аргументу, наведеному сторонами.

Таким чином, узагальнюючи викладене суд дійшов висновку, що позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заявлені позовні вимоги та свідчили про обов`язок відповідача сплатити заявлені до стягнення нарахування з підстав заявлених у позові.

Витрати зі сплати судового збору за подання позову згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25 листопада 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Космічна, 21, оф.1002, м.Харків, 61145);

3 - відповідачу (2-й провулок Богдана Хмельницького, 9-А, смтЛітин, Вінницька обл., 22300);