ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2335/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: Пилипенко О.В., ордер серія ДН №052213 від 12.08.2019 р., адвокат;

від відповідача: Семикіна Л.В., ордер серія ДП № 1460/000026 від 01.07.2019 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019р. (повний текст рішення складено 08.08.2019, суддя Бондарєв Е.М.) у справі №904/2335/19

за позовом Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", м. Дніпро

про стягнення за договором №Э-08/06/12 від 08.06.2012 за транспортно-експедиційні послуги заборгованості у загальній сумі 1 062 935,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Приватне підприємство "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" за договором №Э-08/06/12 від 08.06.2012 заборгованості у загальній сумі 1 062 935,26 грн. з яких:

- 480 902,22 грн. заборгованість за транспортно-експедиційні послуги надані у лютому 2016 року за актом №131 від 29.02.2016 на загальну суму 696 574,32 грн.;

- 139 314,86 грн. 20% штрафу;

- 169 264,41 грн. пеня за період з 27.05.2018 по 28.05.2019;

- 230 172,57 грн. інфляційні втрати за період з березня 2016 року по квітень 2019 року;

- 43 281,20 грн. 3% річних 01.03.2016 за період з по 28.05.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №Э-08/06/12 від 08.06.2012 щодо своєчасної та повної оплати послуг. На підставі договору №01/04-1впв відступлення права вимоги від 01.04.2019 позивач набув право вимоги (первісний кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс") від боржника належного виконання в повному обсязі зобов`язань за договором №Э-08/06/12 від 08.06.2012 від 08.06.2012.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019 у справі №904/2335/19 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 480 902,22 грн. заборгованості за транспортно-експедиційні послуги, 8 209,00 грн. інфляційних втрат, 3 715,46 грн. 3% річних, витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 392,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване відсутністю доказів сплати відповідачем суми заборгованості за укладеним договором та наявністю підстав для стягнення сум штрафних санкцій, 3% річних і інфляційних.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне підприємство "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду від 01.08.2019р. у справі №904/2335/19 і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а також з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи.

На думку скаржника судом хибно встановлено, що заборгованість відповідача за надані транспортно-експедиційі послуги становить 480902,22 грн. Позивач наголошує, що належними доказами в підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих або інших дій, виконання цивільних прав і обов`язків є первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків. Акт звіряння взаємних розрахунків доводить лише обставини про звіряння сторонами розрахунків між собою за певний період часу чи на конкретну дату. Факт існування чи спростування показників дебіторської чи кредиторської заборгованості актом звіряння взаємних розрахунків, листом позивача щодо існування заборгованості e``та договором відступлення права вимоги не підтверджується.

Зважаючи на правову позицію Верховного Суду України у справі №918/329/16 від 26.04.2017 скаржник зазначає, що суд не обґрунтував, до яких правовідносин і яким чином застосований строк позовної давності. І якщо спиратися на строк застосування судом ст. 625 ЦК України, то з 01 квітня 2019 до 05 червня 2019 (ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі), то застосований судом строк позовної давності складає приблизно три місяці.

Скаржник не погодився також і з частковим задоволенням судом витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем. При розділі судових витрат на надання професійної правничої допомоги судом не враховано положень ч. 1 ст. 126, ст. 129 ГПК України. Позивач вважає, що надані суду докази свідчать про фактичне понесення підприємством витрат на професійну правничу допомогу в сумі 27000,00 грн. Судом невраховані і неприйняті обґрунтування позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 27000,00 грн. Судом невраховані та неприйняті обґрунтування позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи:

Значущість справи для позивача та ціну позову - стягнення боргу у розмірі 544058,37 грн. з урахуванням девальвації гривні (індексу) інфляції) сьогодні відповідає 799217,67 дорівнює місячному фонду оплати праці підприємства позивача;

Складність справи -адвокатом на стороні позивача оцінені докази щодо співвідносин сторін за договором №Є-08/06/12 за період з червня 2012 по лютий 2016, здійсненні розрахунки позову, враховані побажання клієнта, Так, визначення суду «лише за одним актом по наданих експедиторських послугах» позивач вважає цинічним.;

Фактичні витрати на участь у судовому процесі - при визначені гонорару за участь у судовому розгляді справи сторонами включені до гонорару і не підлягають додатковому відшкодуванню витрати представника адвокатського бюро на відрядження (включаючи квитки, паливо, витрати робочого часу на відрядження та інші витрати) для у часті у судовому процесі. Враховуючи місце розташування адвокатського бюро і позивача (м. Київ) та суду, який розглядає справу (м. Дніпро), позивач вважає сплачений гонорар достатньо обґрунтованим.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апеляційної скарги, зазначає, що за твердженням позивача у зв`язку із погашенням пені із сум, які сплачувались відповідачем за транспортно-експедиторські послуги за договором №Э-08/06/12 від 08.06.2012 заборгованість за транспортно-експедиторські послуги надані у лютому 2016 на суму 696574,32 грн. за актом №131 від 29.02.2016 збільшилась з 480902,22 грн. до 544058,37 грн. Передостання оплата за надані послуги була здійснена відповідачем 29.07.2016 в сумі 400000,00 грн. Станом на 16.01.2017первісним кредитором -ТОВ «ТЕК «Енерготранс» визнано за ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» суму боргу в розмірі 580902,22 грн., при цьому зарахувавши оплату, зроблену відповідачем в сумі 400000,00 грн. в рахунок погашення боргу за транспортно-експедиторські послуги, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з організацією перевезення вантажів. Будь-якої неустойки у вигляді пені ТОВ «ТЕК «Енерготранс» не нараховувало, не виставляло відповідачу до сплати і не погашало з отриманих від відповідача коштів.

Остання оплата зроблена відповідачем 23.04.2018 в сумі 100000,00 грн. Сума боргу стала складати 480902,22 грн. і є тією сумою, що визначена у договорі відступлення права вимоги від 01.04.2019 №01/04-1впв і в первісній позовній заяві. Позивачем не надано жодних документів щодо існування у відповідача перед ним суми боргу 544058,37 грн., яка б була передана за договором відступлення права вимоги.

За поясненнями відповідача за договором відступлення права вимоги новому кредитору не передавалось право на стягнення інфляційних втрат за період з березня 2016 по травень 2019 у сумі 255159,30 грн. та 3% річних за період з 01.03.2016 по 03.07.2019 у сумі 61208,90 грн. В договорі, як і в акті прийому-передачі документів від 01.04.2019 відсутнє жодне посилання на зазначені нарахування та нарахування інфляційних і 3% річних. Отже, з дати отримання права на стягнення боргу за договором в сумі 480902,22 грн., тобто з 01.04.2019, позивач має право на нарахування інфляційних втрат і 3% річних за невиконане перед ним зобов`язання.

Щодо покладення на відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (правничої допомоги), відповідач вважає рішення суду про зменшення розміру витрат обґрунтованим. Адвокатським бюро виставлений рахунок №1 від 29.05.2019 про сплату Замовником гонорару за складання позовної заяви та гонорару за участь у судовому розгляді справи у Господарському суді Дніпропетровської області в загальній сумі 27000,00 грн. З поданих представником позивача документів не вбачається можливим встановити скільки часу затрачено адвокатом на підготовку позовної заяви, збір доказів за цим позовом.

В порушення п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 126 ГПК України адвокатом не надано відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В порушення п. 7.1. Додаткової угоди №1 від 22.05.2019 до договору про надання правової допомоги №22/05-1 від 22.05.2019 представником позивача не надано акту приймання-передачі наданої правової допомоги щодо гонорару за участь у судовому розгляді справи в сумі 20000,00 грн., тобто ці витрати є непідтвердженими, а правова допомога щодо цих витрат - є не наданою.

Відповідач погоджується також з рішенням суду в частині відмови позивачу у стягненні витрат у вигляді гонорару Адвокатського бюро за прийняття рішення на користь позивача в розмірі 5% від загальної суми, що підлягає стягненню за постановленим рішенням суду першої інстанції. Сторона зазначає, що за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 993 ЦК України і ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг. Судове рішення не належить до об`єктів цивільних прав (ч. 1 ст. 177 ЦК України), а його ухвалення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг, а тому не може бут предметом договору (ч. 1 ст. 638 Кодексу).

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019ру справі №904/2335/19

09.10.2019р. розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019р. у справі №904/2335/19 відкладено на 06.11.2019 на 12:00

06.11.2019р. у судовому засіданні оголошено перерву до 18.11.2019р. на 12:20.

18.11.2019р. оголошено вступну і резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

08.06.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" (Експедитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" (- Клієнт) укладено договір №Э-08/06/12. На виконання умов договору протягом червня 2012 року по лютий 2016 року експедитор надав відповідачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 36 416 589,08 грн., за актами про надання експедиційних послуг, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 37 - 93 том 1), та відповідачем оплачені надані послуги на суму 35 935 686,86 грн., що не спростовується сторонами.

Частково неоплаченими є транспортно-експедиційні послуги надані у лютому 2016 року за актом №131 від 29.02.2016 на загальну суму 696 574,32 грн. в т.ч. 20% ПДВ, з яких:

- 669 783,00 грн. з ПДВ за організацію перевезення вантажу за лютий 2016 року;

- 26 791,32 грн. з ПДВ винагорода експедитора 4% за лютий 2016 року,

що є причиною виникнення спору.

Позивач посилаючись на те, що відповідач при здійснені платежу відповідно платіжного доручення №4349 від 23.04.2018 в сумі 100 000,00 грн. в призначені платежу зазначив "Оплата за посл. ТЕО згід. дог. 3-08/06/12 від 08.06.2012, у т.ч. ПДВ 16,666,67 грн.", чим не виділив суму винагороди та не сплатив її окремим платіжним дорученням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" керуючись своїм правом наданим п.3.4. договору (в редакції додаткової угоди №б/н від 01.08.2014 до договору), утримав винагороду експедитора за актом №131 від 29.02.2016 в першочерговому порядку в сумі 26 791,32 грн. з ПДВ.

Також позивач посилаючись на порушенням термінів оплати наданих послуг за актом №176/1 від 31.12.2015 "по наданих експедиторських послуг за грудень 2015 року" на загальну суму 397 086,30 грн. та актом №131 від 29.02.2016 "по наданих експедиторських послуг за лютий 2016 року" на загальну суму 696 574,32 грн., Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс", керуючись пунктом 4.4. договору в межах визначених строків нарахована та погашена пеня:

- з надходження грошових коштів відповідно платіжного доручення №1881 від 29.07.2016 в сумі 400 000,00 грн., за прострочення оплати за актом №176/1 від 31.12.2015 в першочерговому порядку нарахована та погашена пеня в сумі 18 866,91 грн. за період з 03.01.2016 по 03.07.2016;

- з надходження грошових коштів відповідно платіжного доручення №1881 від 29.07.2016 в сумі 400 000,00 грн., за прострочення оплати за актом №131 від 29.02.2016 в першочерговому порядку нарахована та погашена пеня в сумі 36 660,80 грн. за період з 02.03.2016 по 28.07.2016;

- з надходження грошових коштів відповідно платіжного доручення №4349 від 23.04.2018 в сумі 100 000,00 грн., за прострочення оплати за актом №131 від 29.02.2016 в першочерговому порядку нарахована та погашена пеня в сумі 7 628,44 грн. за період з 29.07.2016 по 02.09.2016.

Таким чином, позивач стверджує, що заборгованість за транспортно-експедиційні послуги надані у лютому 2016 року на суму 696 574,32 грн. за актом №131 від 29.02.2016 складає 544 058,37 грн. в т.ч. ПДВ.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного:

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.12. Постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму ВГСУ " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" , під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет позову (в редакції позовної заяви Вих. № 29/05-1 від 29.05.2019р.) становить матеріально правова вимога Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" заборгованості за договором №Э-08/06/12 від 08.06.2012 у загальній сумі 1 062 935,26 грн. з яких:

- 480 902,22 грн. заборгованість за транспортно-експедиційні послуги надані у лютому 2016 року за актом №131 від 29.02.2016 на загальну суму 696 574,32 грн.;

- 139 314,86 грн. 20% штрафу;

- 169 264,41 грн. пеня за період з 27.05.2018 по 28.05.2019;

- 230 172,57 грн. інфляційні втрати за період з березня 2016 року по квітень 2019 року;

- 43 281,20 грн. 3% річних 01.03.2016 за період з по 28.05.2019, право вимоги щодо стягнення якої перейшло до нього від ТОВ «Транспортна - експедиційна компанія «ЕНЕРГОТРАНС» за Договором про відступлення права вимоги № 01/04-1впв від 01.04.2019р..

Правовідносини сторін виникли з укладеного 08.06.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" (далі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" (далі - клієнт, відповідач) договору №Э-08/06/12, з урахуванням додаткових угод, (далі - договір). Відповідно до пункту 1.1. Договору в порядку та на умовах обумовлених договором експедитор зобов`язався організувати у відповідності до заявок клієнта транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з перевезенням вантажів в залізничному рухомому складі (напіввагони), які включають в себе вартість організації перевезення і винагороду експедитора.

Відповідно до п.1.2 Договору клієнт зобов`язався прийняти надані експедитором послуги, сплатити експедитору вартість перевезення вантажів, відшкодувати всі витрати, пов`язані з організацією перевезення вантажів, а також винагороду за надані послуги.

Згідно з п.3.1 Договору клієнт для організації перевезення вантажів та для компенсації витрат експедитора здійснює авансові платежі. Авансові платежі повинні бути здійснені не пізніше ніж за 5 днів до закінчення здійснення перевезення. Розмір авансових платежів визначається виходячи з очікуємого (запланованого) об`єму перевезення, інших послуг та витрат експедитора, які плануються протягом 5 днів надання послуг. По узгодженню з експедитором можлива оплата послуг (їх частини) з організації перевезення вантажів по факту їх виконання впродовж 1-го банківського дня з моменту надання експедитором акту надання послуг (виконаних робіт). Розрахунки здійснюються в національній валюті України - гривні.

Пунктом 3.4. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 31.08.2012 до договору) встановлено, що за організацію перевезення вантажів, передбачених договором, клієнт сплачує експедитору винагороду у розмірі 4% в т.ч. ПДВ, від вартості організації перевезень (згідно з п.3.2. договору) та інших транспортних послуг протягом 1-го банківського дня після здійснення перевезень на підставі рахунку експедитора. Якщо при здійсненні платежу клієнт не виділяє суму винагороди та не сплачує окремим платіжним дорученням, то експедитор залишає за собою право утримувати суму винагороди експедитора самостійно з авансових внесків клієнта та закривати виставлені акти виконаних робіт в хронологічному порядку.

Пунктом 3.4. договору (в редакції додаткової угоди №б/н від 01.08.2014 до договору) встановлено, що за організацію перевезення вантажів, передбачених договором, клієнт сплачує експедитору винагороду у розмірі 3,5% в т.ч. ПДВ, від вартості організації перевезень (згідно з п.3.2. договору) та інших транспортних послуг протягом 1-го банківського дня після здійснення перевезень на підставі рахунку експедитора. Якщо при здійсненні платежу клієнт не виділяє суму винагороди та не сплачує окремим платіжним дорученням, то експедитор залишає за собою право утримувати суму винагороди експедитора самостійно з авансових внесків клієнта та закривати виставлені акти виконаних робіт в хронологічному порядку.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013. У випадку відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору протягом одного місяця до закінчення терміну його дії, він вважається продовженим на кожен наступний календарний рік і на тих ж умовах, які передбачені договором і додатковими угодами до нього (п.6.1 договору).

Пунктом 6.5 договору встановлено, що за видом цивільно-правового договору цей договір є договором комісії.

На виконання умов договору протягом червня 2012 року по лютий 2016 року експедитор надав відповідачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 36 416 589,08 грн., за актами про надання експедиційних послуг, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 37 - 93 том 1), та відповідачем оплачені надані послуги на суму 35 935 686,86 грн., що не спростовується сторонами.

Частково неоплаченими є транспортно-експедиційні послуги надані у лютому 2016 року за актом №131 від 29.02.2016 на загальну суму 696 574,32 грн. в т.ч. 20% ПДВ, з яких:

- 669 783,00 грн. з ПДВ за організацію перевезення вантажу за лютий 2016 року;

- 26 791,32 грн. з ПДВ винагорода експедитора 4% за лютий 2016 року (а.с. 93,94)

З листа АТ «ТАСККОМБАНК» вбачається, що за платіжним дорученням № 1881 від 29.07.2016р. ТОВ «ПІК «ЕНЕРГО-ІНВЕСТ» оплачено 400 000,00 грн (а.с. 103-104).

За платіжним дорученням № 1881 від 29.07.2016р. ТОВ «ПІК «ЕНЕРГО-ІНВЕСТ» оплачено 400 000,00 грн з призначенням платежу (мовою оригіналу) «Оплата за ж/д тариф. усл. согл. дог. № Э-08/06/12 от 06.08.2012р. в т.ч. ПДВ 66 666,67 грн» (а.с. 182)

Як вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_1 з 23.04.2018р. по 23.04.2018р. платіжним дорученням №4349 від 23.04.2018 відповідачем здійснена оплата у сумі 100 000,00 грн.

За платіжним дорученням № 4349 від 23.04.2018р. ТОВ «ПІК «ЕНЕРГО-ІНВЕСТ» оплачено 100 000,00 грн з призначенням платежу «За посл. згід. дог. № Э-08/06/12 від 06.08.2012р. в т.ч. ПДВ 16 666,67 грн» (а.с. 183)

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заявами по суті справи , відповідно до частини 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, є : позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

З позицій сторін, які викладені в заявах по суті: позовній заяві (Вих. № 29/05-1 від 29.05.2019р.) (а.с. 4-7) та відзиву на позовну заяву (а.с. 137-141) вбачається, що сторонами визнавалося, що розмір заборгованості відповідача за надані транспортно-експедиційні послуги за у розмірі 480 902,22 грн.

Крім цього за договором № 01/04-1впв від 01.04.2019р. відступлення права вимоги, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" (первісний кредитор) та Приватним підприємством "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" (новий кредитор, позивач, з урахуванням додаткової угоди від 05.07.2019, первісний кредитор передав, а новий кредитор набував права вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" (далі - боржник, відповідач) належного виконання в повному обсязі зобов`язань за договором №Э-08/06/12 від 08.06.2012. За договором відступлення новий кредитор набуває права вимоги від боржника сплати боргу у розмірі 480 902,22 грн, штрафних санкцій, пені та набуває інші права в повному обсязі, які встановлені основним договором та законодавством України.

Відповідно до п. 2 договору відступлення новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлене право 480 902,22 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає вірним та таким, що відповідає фактичним обставинами справи, висновок суду першої інстанції в частині того, що заборгованість відповідача за надані транспортно-експедиційні послуги за актом №131 від 29.02.2016 становить суму 480 902,22 грн.

З матеріалів справи вбачається, що боржник не сплатив суму основний боргу за договором №Э-08/06/12 від 08.06.2012 в сумі 480 902,22 грн. ні новому, ні первісному кредитору.

З урахуванням вище встановлених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на користь позивача 480 902,22 грн. основної заборгованості за надані послуги з транспортного експедирування за договором № Э-08/06/12 від 08.06.2012р.

Зі змісту абзацу другого пункту 1 укладеного між сторонами 01.04.2019р. договору № 01/04-1впв відступлення права вимоги вбачається, що за цим договором Новий кредитор набуває право вимоги Боржника сплати боргу у розмірі 480 902,22 грн, штрафних санкцій, пені та набуває інші права в повному обсязі, які встановлені Основним договором за законодавством України (т.1 а.с. 107-108)

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно із ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності, за загальним правилом, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Законом передбачено загальну (ст. 257 Цивільного кодексу України) та спеціальну (ст. 258 Цивільного кодексу України) позовну давність.

Додатковою угодою від 05.07.2019р. до Договору № 01/04-1впв «відступлення права вимоги від 01.04.2019р.» сторони вирішили викласти абзац 2 пункт 1 договору № 01/04-1впв в наступній редакції.

«За цим договором Новий кредитор набуває права вимоги від Боржника сплати боргу, штрафних санкцій, пені та набуває інші права в повному обсязі, які встановлені Основним договором та законодавством України» (т.1 а.с. 167).

Відповідно до частини 1 статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалося вище, із позовом про стягнення - 480 902,22 грн. основної заборгованості за транспортно-експедиційні послуги надані у лютому 2016 року за актом №131 від 29.02.2016 та нарахованих:

- 139 314,86 грн. 20% штрафу;

- 169 264,41 грн. пеня за період з 27.05.2018 по 28.05.2019;

- 230 172,57 грн. інфляційні втрати за період з березня 2016 року по квітень 2019 року;

- 43 281,20 грн. 3% річних 01.03.2016 за період з по 28.05.2019, позивач звернувся 29.05.2019р..

В подальшому, 10.07.2019р. позивачем було подано заяву про зміну предмету позову (т.1 а.с. 154-157), якою він просив стягнути з відповідача 544 058,37 грн. основної заборгованості за транспортно-експедиційні послуги надані у лютому 2016 року за актом №131 від 29.02.2016 та нарахованих:

- 255 159,30 грн. інфляційні втрати з березня 2016року по травень включно 2019 року

- 61 208,90 грн. 3% річних за період з березня 2016року по 03.07.2019р.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Позовні вимоги щодо стягнення інфляційних та 3% річних не входять до переліку вимог визначених частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

З урахуванням дати подання до суду першої інстанції первісного позову, яка зазначена на штемпелі поштового відділення « 31.05.2019р.» (з.с. 10), колегія суддів вважає, що до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованих в межах трирічного строку позовної давності 3% річних на суму основного боргу у розмірі 480 902,22 грн. з 01.06.2016р. по 03.07.2019р. та інфляційних з за період червень 2016 року - травень 2019 року включно.

Відповідно задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення

3% річних нарахованих на суму основного боргу 01.06.2019р. по 03.07.2019р. у розмірі 43 320,73 із розрахунку : 480 902,22 х 1096 днів х 0,03/ 365 днів

та інфляційних нарахувань на суму основного боргу 01.06.2016р. по 01.06.2019р з урахуванням встановленого індексу інфляції, дані щодо якого знаходяться на офіційному порталі https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation/ :

185 251,15 грн. із розрахунку : 666 153,37 (480 902,22 х138,52%) грн. - 480 902,22 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 740 позивачем оплачено за подання до суду першої інстанції 15 944,04грр (т.1 а.с.11).

Оскільки загальна сума задоволених позовних вимог складає 709 474,10 грн ( 480 902,22грн + 185 251,15грн + 43 320,73грн) за неї позивачем мало бути сплачено за подання до суду першої інстанції витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 642,11 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги в частині помилковості висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовним вимог по відшкодуванню витрат на отримання правової допомоги відхиляються з огляду на наступне:

В своїй позовній заяві, позивач просив покласти на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи (правничої допомоги) шляхом стягнення на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу які понесені позивачем та будуть понесені у майбутньому на підставі договору №22/05-1 від 22.05.2019 про надання правової допомоги, що укладений між позивачем та Адвокатське бюро "Олександра Пилипенка" у сумі:

- 7 000,00 грн. - гонорар у фіксованому розмірі за складання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на користь Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" боргу, а також штрафу, пені, 3% річних та інфляційних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором №Э-08/06/12 від 08.06.2012;

- 20 000,00 грн. - гонорар за участь у судовому розгляді справи у Господарському суді Дніпропетровської області;

- гонорар адвокатського бюро за прийняття рішення на користь замовника Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" в розмірі 5,0 % від загальної суми, що підлягає стягненню за постановленим рішенням суду першої інстанції (витрати що будуть понесені позивачем за результатами розгляду справи судом першої інстанції).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

09.07.2019р. в канцелярії Господарського суд Дніпропетровської області зареєстроване клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу (т.1 а.. 149-153).

За змістом вищенаведених норм Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

При цьому, відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Між адвокатським бюро "Олександра Пилипенка" (далі - бюро) та позивачем (далі -замовник) укладений договір №22/05-1 про надання правової допомоги, з урахуванням додаткової угоди №1 від 22.05.2019, предметом якого є надання виконавцем клієнту професійну правничої допомоги із складання позовної заяви про зобов`язання укладення договору постачання електричної енергії енергопостачальником з клієнтом, захисту та представництва інтересів в господарському суді першої інстанції в процесі судового провадження (т.1 а.с. 112-113).

Згідно з п.1.1 договору за надання правової допомоги бюро приймає доручення замовника та бере на себе зобов`язання надати замовнику правову допомогу щодо:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;

- складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру;

- складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства);

- представництва та захисту інтересів замовника в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань.

Відповідно до п.3.1 договору про надання правової допомоги розмір гонорару, який замовник сплачує адвокатському бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Висновок місцевого господарського суду щодо часткового задоволення вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн ґрунтується на досліджені наданих позивачем доказів, зокрема договору про надання правової допомоги, актів приймання-передачі наданих послуг, платіжних доручень та опису робіт (наданих послуг) робіт, після якого судом визнано явно завищеною заявлена до стягнення сума, оскільки, спір стосується стягнення вартості послуг наданих лише за однім актом по наданих експедиторських послугах, отже, підготовка позовної заяви за таким спором не є складною та не потребує значних витрат часу кваліфікованого спеціаліста.

Позивачем не доведено що для прийняття участі у судовому розгляді справи у Господарському суді Дніпропетровської області йому необхідно було в обов`язковому порядку використовувати автомобільний транспорт і, відповідно, нести додаткові витрати зі сплати пального, а тому відповідні доводи апеляціної скарги визнаються як необгрунтовані.

Щодо гонорару за прийняття рішення на користь замовника Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" в розмірі 5,0 % від загальної суми, що підлягає стягненню за постановленим рішенням суду першої інстанції суд виходив з наступного:

Згідно з частиною четвертою статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах.

Згідно з положеннями пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

З огляду на предмет договору про надання правової допомоги об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги у зв`язку з вирішенням спору в суді.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Що стосується визначеної пункті 2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги гонорар за прийняття рішення на користь замовника Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" в розмірі 5,0 % від загальної суми, що підлягає стягненню за постановленим рішенням суду першої інстанції, то за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

З урахуванням положень частин першої та другої статті 202, частини першої статті 203, частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Аналіз положень пункту 2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги дають підстави для висновку, що його умовами визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й факту досягнення позитивного для особи, в інтересах якої укладено договір, результату судового розгляду справи.

Рішення суду у господарській справі є результатом вирішення спору, що виник між учасниками договірних правовідносин, актом органу судової влади, що приймається, складається і підписується виключно суддями відповідно до чітко визначених процедур судочинства іменем України на засадах верховенства права.

За змістом положень частини другої статті 6, пункту 14 частини першої статті 92, частини першої статті 124 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, судочинство визначається виключно законами України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Зазначені норми виключають, як таку, можливість належності діяльності органів судової влади до сфери приватноправового регулювання, а відтак - і до предмета цивільно-правових договорів.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це ("заборонено законом"), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг.

Таке обмеження жодним чином не звужує зміст та обсяг права сторін договору у цій справі самостійно визначати прийнятні для них умови оплати послуг за договором, загальну вартість послуг тощо.

Судове рішення не належить до об`єктів цивільних прав (частина перша статті 177 Цивільного кодексу України), а його ухвалення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг, а тому не може бути предметом договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

Включення в умови договору про надання правової допомоги пункту винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовом (Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у поставі від 12.06.2018 по справі № 462/9002/14-ц).

Вищезазначений висновок суду першої інстанції не спростовано доводами апеляційної скарги, які носять суто декларативний характер, а тому відхиляються як неогрунтовані.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права в частини визначення строків позовної давності до вимог про стягнення інфляційних та 3% річних, рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає зміні, при цьому має бути зміненим і розмір витрат за подання позовної позовної , які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відшкодуванню з відповідача на користь позивача підлягає 4 874,56 грн, витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до визнаних обґрунтованими позовних вимог по стягненню 3% річних та інфляційних.

Інша частина заявлених до стягнення витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019р. (повний текст рішення складено 08.08.2019, суддя Бондарєв Е.М.) у справі №904/2335/19 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019р. у справі №904/2335/19 змінити в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" про стягнення 544 058,37 грн. заборгованості за транспортно-експедиційні послуги, 187 339255 159,30 грн. інфляційних втрат та 61 208,90 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" (49005, м. Дніпро, вул. Обручева, буд. 17, ідентифікаційний код 33612250) на користь Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" (01011, м. Київ, вул. Миколи Лєскова, буд. 1-А, оф. 2, ідентифікаційний код 33422416) 480 902,22 грн. заборгованості за транспортно-експедиційні послуги, 185 251,15 грн, 43 320,73 грн 3% річних, витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 642,11 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" (49005, м. Дніпро, вул. Обручева, буд. 17, ідентифікаційний код 33612250) на користь Приватного підприємства "Європейський Транспортно-Логістичний Центр" (01011, м. Київ, вул. Миколи Лєскова, буд. 1-А, оф. 2, ідентифікаційний код 33422416) 4 774,56 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видачу наказу.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в строки, визначені статтею 288 ГПК.

Повний текст постанови складено 22.11.2019р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов