ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2669/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від відповідача: Ніколенко М.Є., довіреність № 188/81 від 24.12.2018 р., адвокат;

від позивача: Русанова В.В., довіреність №1127 від 06.08.2019 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2019 року, ухвалене суддею Васильєвим О.Ю., у справі № 904/2669/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг

про стягнення 719 264, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця", позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (ПрАТ "Північний ГЗК", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 719 264, 40 грн., з яких: 319 991, 88 грн. - плата за користування вагонами та 399 272, 52 грн. - збір за зберігання вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов"язань за договором № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч від 14.12.2017 щодо своєчасного забирання вагонів на свою під"їзну колію, що призвело до необхідності затримки вагонів на шляху їх прямування, наслідком чого стало нарахування відповідних платежів (плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу) згідно Порядку та розміру нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів, встановленого п.14 розділу 2 Тарифного керівництва. На підтвердження фактів затримки вагонів на коліях станції призначення з вини відповідача позивач надав акти загальної форми ГУ-23, наказ №934 від 23.12.18 про затримку вагонів, повідомлення про затримку вагонів №426 від 23.12.18.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2019 року у справі №904/2669/19 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" 319 991, 88 грн. - плати за користування вагонами; 399 272, 52 грн. - збору за зберігання вантажу та 10 788, 97 грн. - витрат на сплату судового збору.

Рішення господарського суду мотивоване виною відповідача у затримці вантажу (порожніх власних вагонів та навантажених вагонів) на шляху прямування через зайнятість колій на станції призначення Терни, в зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу одержувачем на свою під`їзну колію; доведеністю позивачем викладених в позові обставин належними доказами: наказом про затримку спірних вагонів №934 від 23.12.2018, актом форми ГУ-23а №220 від 23.12.2018, складеним станцією затримки Рядова, актом загальної форми ГУ-23 №658 від 23.12.2018, повідомленням про прибуття вагонів, переданим відповідачу, зареєстрованим в Книзі повідомлень форми ГУ-2, складеним станцією Терни відомостями про нарахування плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№ 27019035, 27019036, 27019034, 21019007, 21019006, 24019043, 23019032, 28019044, 27019033 та накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 24019001, за якою нарахований збір за зберігання вантажу.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема не з"ясування належним чином наявності повноважень у особи, що підписала позовну заяву, безпідставне віднесення справи до малозначної, неповне з`ясування обставин справи, а саме, - не доведення позивачем зайнятості колій з вини відповідача, невірний розрахунок позивачем плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, в зв"язку з чим відповідачем наданий власний контррозрахунок цих сум, не надання належної оцінки наявним у справі доказам, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Зокрема, скаржник посилається на те, що суд не звернув уваги на не доведення позивачем вини відповідача у затримці спірних вагонів на підходах до станції призначення, оскільки відомості плати за користування вагонами форми ГУ - 46 та накопичувальні картки форми ФДУ- 92, складені для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу за вказаними актами, підписані відповідачем з запереченнями, а саме - за наказом № 934 відповідач зауважив, що з нарахованою сумою по акту форми ГУ-23-а № 220 не згоден через затримку вагонів на шляху прямування по незалежним від ПрАТ "ПІВНГЗК" підставам, у зв`язку зі штучною затримкою, в порушення вимог п. 11 Інструкції оформлення затримки потягів на підходах призначенням на Придніпровську залізницю; по станції Рядова затримано потяг згідно наказу № 34 (з 07.01.2019 03:10 год. до 07.01.2019 11:00 год.), а потяг № 3601 індекс 4572-24-4573, затримка якого почалась раніше (23.12.2018 о 21 год. 25 хв. за наказом № 934) було затримано по станції Рядова до 14.01.2019 11 год. 30 хв.).

Таким чином, Позивачем в обґрунтування свого твердження не надано жодних доказів зайнятості всіх колій ст. Терни, передбачених п. 6 Договору про експлуатацію, а також Позивачем не доведено факт зайнятості колій на ст. Терни з вини Відповідача, зокрема, акти загальної форми, що додані до позовної заяви, враховуючи кількість вагонів та періоди їх затримки, не доводять, що усі колії станції Терни у зазначені періоди були зайняті з вини Відповідача, тобто не доведено вини вантажовласника у неможливості прийняти вагони.

Зауважує, що Відповідач був готовий прийняти спірні вагони, які були затримані Залізницею на підходах до ст. Рядова за наказом № 934.

Також зазначає, що судом не було взято до уваги доводи скаржника про відсутність у справі доказів наявності повноважень у особи, яка підписала позовну заяву. Так, право підпису позовної заяви Позивач підтвердив доданою до позовної заяви копією довіреності № 2145, відповідно до змісту якої директор регіональної філії "Придніпровська залізниця" Кужавський М.С. та в особі заступника директора регіональної філії з фінансово - економічних питань регіональної філії "Придніпровська залізниця" Долгополова Т.О. діють на підставі Статуту, затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 № 735 (в редакції постанови КМУ від 30.08.2017 № 682) та Положення про регіональну філію "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", затвердженого наказом ПАТ "Укрзалізниця" від 19.02.2018 № 111; в той же час, постановою КМУ від 31.10.2018 № 938 затверджено нову редакцію Статуту Позивача; отже, додані до позовної заяви довіреності жодним чином не підтверджують наявність у ОСОБА_1 права на підписання позовної заяви, оскільки за вказаними довіреностями на момент звернення із позовом до суду представники Позивача Кужавський та Долгополова діють на підставі Статуту позивача у вже нечинній редакції. Крім того, Позивачем до позовної заяви не було додано ані статуту Позивача, ані Положення про регіональну філію "Придніпровська залізниця", ані довіреності № 2145 від 30.10.2018, які б підтверджували повноваження уповноважених осіб Позивача Кужавського М.С. та Долгополової Т.О .

Звертає увагу, що згідно з п.12 Інструкції оформлення затримки поїздів на підходах до станції призначення на Придніпровській залізниці (далі - Інструкція), затвердженої наказом начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень при поновленні приймання вагонів вантажовласником, зі станції затримки у першу чергу повинні відправлятись вагони, які вказані у заявці вантажовласника, з урахуванням поїзної обстановки на дільниці, а за відсутності заявки, враховуючи можливість відправлення вагонів, які були затримані першими. З урахуванням викладеної норми диспетчер, в першу чергу, має відправляти затримані поїзди згідно тих наказів, які було видано раніше. Проте, всупереч вказаним нормам під час дії наказу №934 (станція Рядова, діяв з 23.12.2018 21:25 год. по 14.01.2019 11:30 год.) по станції Рядова раніше відправлено поїзди, що було затримано пізніше: за наказами № 34 (з 07.01.2019 03:10 год. до 07.01.2019 11:00 год.), № 35 (з 07.01.2019 03:15 год. до 08.01.2019 02:40 год.), № 36 (з 07.01.2019 14:45 год. до 08.01.2019 04:25 год.), № 42 (з 08.01.2019 02:25 год. до 10.01.2019 22:40 год.), № 58 (з 11.01.2019 06:15 год. до 11.01.2019 10:35 год.), № 59 (з 11.01.2019 13:42 год. до 12.01.2019 00:30 год.), № 73 (з 12.01.2019 02: 50 год. до 12.01.2019 11:15 год).

З урахуванням наведено, відповідачем здійснено власний контррозрахунок, плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, з урахуванням можливості закінчити дію наказу № 934, починаючи з 07.01.2019 11:00 год. (час закінчення дії наказу № 34).

Вказує на те, що судом порушені норми процесуального права, зокрема справу безпідставно розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи ціну позову, категорію і складність справи. При цьому судом не взято до уваги заперечення відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чим порушено право Відповідача на розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що зайнятість приймально-відправних колій по станції Терни згідно Технологічного процесу роботи станції планує поїзний диспетчер Дирекції з урахуванням: надання пріоритету у перевезенні вантажів, які їдуть за графіком, з метою уникнення відповідальності залізниці за затримку в доставці вантажу; наявності вільного локомотива і локомотивної бригади; наявності вільних колій попутних станцій для пропуску даних поїздів; знаходження на станції Терни вагонів, що своєчасно не забиралися ПрАТ "Північний ГЗК" на під`їзну колію; наявності вільних колій для обгону локомотива, проведення маневрових робіт, приймання та відправлення навантажених і порожніх власних вагонів. В свою чергу, колії станції Терни зазвичай зайнято: вагонами, що прибули на адресу ПрАТ "ПІВНГЗК" та знаходились під обробкою; під накопичення вагонів; виставленими навантаженими маршрутами, під маневровими роботами.

Стверджує, що підготовка залізницею на коліях станції порожніх власних вагонів під навантаження звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, положеннями Договору та ЄТП, у той час як не забирання відповідачем вагонів, що простоювали на коліях станції призначення за актами ф. ГУ-23, є порушенням вимог ст. ст. 46. 47 Статуту залізниць України, пунктів 33, 34 Правил видачі вантажів.

Звертає увагу на те, що виходячи з положень до п.1.2 ЄТП, під`їзна колія ПрАТ "Північний ГЗК" має відповідний колійний розвиток: операції з вагонами виконуються переважно на станціях Навантажувальна, Розвантажувальна, Концентратна; кожна з наведених станцій має достатньо колій для розміщення вагонів, щодо яких здійснюються навантажувально-розвантажувальні операції, але при цьому відповідач не забирає з колій станції Терни вагони, що прибули на його адресу, чим спричиняє ситуацію, за якої залізниця не має можливості доставити на станцію призначення затримані на підходах спірні вагони.

При цьому згідно п.п. 14.2.1 п. 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.08.2005 № 5076, приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції (ТРА станції). В той же час, відповідно до п. 16.4 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, черговий по станції зобов`язаний забезпечити наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів.

Зауважує, що Залізниця не мала можливості доставити спірні вагони на станцію призначення з огляду на знаходження на її коліях вагонів, що прибули на адресу відповідача раніше та своєчасно не забиралися ним на свою під`їзну колію. Дані факти засвідчено в складених на станції призначення Терни актах загальної форми ГУ-23 №№ 5408, 5409, 5412, 5419, 5420, 5423, 5428, 5429, 5434- 5436, 5441, 5445, 5446, 5450, 5453, 5454, 5460-5462, 5465, 5466, 5472-5474, 5478, 5481, 5482, 5484, 1, 5, 6, 8-10, 17, 19-23, 27, 31, 32, 34, 35, 43-45, 48, 53, 56-58, 62-64, 67-69, 72, 73, 76, 80, 81, 83, 85, 89-91, 93, 97, 100, 106-108, 110, 111, 113, 118, 119, 128, 129, 141, 148, 154, 172, 173. При цьому про прибуття вказаних вагонів відповідача було повідомлено вчасно, що відображено у книзі повідомлень ф.ГУ-2.

Вказує, що затримка спірних вагонів на підходах до станції призначення Терни за спірними наказами відбулася з урахуванням фактичної поїзної обстановки, що склалася на дільниці. Також звертає увагу на те, що якщо на станцію прибуває декілька поїздів, в першу чергу обробляються пріоритетні поїзди, що прибули на адресу вантажовласника для забезпечення наряду на дану добу.

Посилання відповідача на п.12 Інструкції оформлення затримки поїздів на підходах до станції призначення на Придніпровській залізниці, затвердженої наказом начальника залізниці № 75/Н від 08.02.2011, вважає безпідставним, оскільки даний пункт не містить імперативної норми, яка б зобов`язувала позивача відправляти затримані на підходах вагони першочергово; більше того, жодним законодавчим актом не визначено черговості подачі вагонів, які прибувають на адресу вантажоодержувачів.

Звертає увагу, що накази №№ 34, 35, 36, 42, 59, 73, на які посилається відповідач, не фігурують в матеріалах справи, що розглядається, та не мають відношення до затримки спірних вагонів за наказом № 934. В свою чергу, на час дії спірного наказу на коліях станції Терни вже було затримано вагони, які не забиралися відповідачем на під`їзну колію, що зафіксовано актами загальної форми станції призначення. В той же час, заявка відповідача доставити на його адресу в першу чергу затримані за наказом № 934 спірні вагони, з підтвердженням готовності їх прийняття на під`їзну колію, була відсутня.

Зазначає, що Відповідач не надав жодного документального доказу в обґрунтування відсутності вини в затримці вагонів та викладеного у відомостях ф. ГУ-46 та накопичувальній картці заперечення, яке не підпадає під жоден з випадків звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, передбачених п.16 Правил користування вагонами та контейнерами; а письмові заперечення представників Комбінату, викладені ними при підписанні відомостей плати та накопичувальної картки, не свідчать, самі по собі, без підтвердження належними та допустимими доказами викладених в цих запереченнях, обставин, про недоведеність позивачем позовних вимог.

Наведений як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі розрахунок відповідача, позивач не визнає, зауважує, що він не містить нормативного обґрунтування та суперечить нормам чинного законодавства. Так, частково не погоджуючись з нарахованою спірною сумою плати та збору, розрахованих за затримку спірних вагонів за наказом № 934, відповідач вираховує загальну кількість годин за кожною відомістю ф. ГУ-46 на підставі спірного акту ф. ГУ-23 № 658, який містить початок затримки 21 год. 25 хв. 23.12.2018, та акту ф. ГУ-23 № 660 (наказ № 34), де зазначено кінець затримки -11 год. 00 хв. 07.01.2019, який спірним не є. В свою чергу, здійснений позивачем розрахунок плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу здійснено на підставі норм чинного законодавства та у відповідності до нормативно-правових актів, які регулюють спірні відносини.

Доводи скаржника про те, що додані до позовної заяви довіреності не підтверджують права на підписання позовної заяви, вважає такими, що не відповідають дійсності. Зокрема, згідно Постанови КМ України від 31.10.2018 № 938 "Про деякі питання акціонерного товариства "Українська залізниця" змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне; 27.11.2018 проведено державну реєстрацію Статуту АТ "Укрзалізниця" у новій редакції (далі Статут), згідно якої найменування "публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" змінено на "акціонерне товариство "Українська залізниця"; 04.12.2018 рішенням правління AT "Укрзалізниця" (протокол № Ц-64/91 Ком.т.), яке в силу вимог п. 87 Статуту є колегіальним виконавчим органом Товариства, внесено зміни до найменування відокремлених підрозділів AT "Укрзалізниця" та затверджено положення вказаних підрозділів у новій редакції (копія витягу з положення "Про регіональну філію "Придніпровська залізниця" у новій редакції є в матеріалах справи); 07.12.2018 було здійснено заходи щодо внесення відповідних змін у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у частині найменування відокремлених підрозділів AT "Укрзалізниця".

При цьому, виходячи з положень ч.2 ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Статтею 248 ЦК України визначено підстави припинення представництва за довіреністю, зокрема закінчення строку довіреності, припинення юридичної особи, яка видала довіреність.

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Отже, виходячи з вищевикладеного, зміна типу акціонерного товариства та його найменування не тотожне припиненню товариства та не є підставою для припинення представництва за виданими довіреностями.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2019 року (головуючий суддя - Іванов О.Г., судді - Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 28.10.2019; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

В судовому засіданні 28.10.2019 оголошено перерву до 18.11.2019, в подальшому до 25.11.2019.

25.11.2019 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/2669/19 у зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019, справу №904/2669/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г. та ухвалою суду від 25.11.2019 справу прийнято вказаною колегією до свого провадження.

В судовому засіданні 25.11.2019 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема тих, що є обов"язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (п.7 ч.3 ст.277 ГПК України).

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.5 ст.12 ГПК України).

За приписами ч.1 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч.2 ст.247 ГПК України).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.3 ст.247 ГПК України).

Частиною 4 ст.247 ГПК України визначений перелік справ, які не підлягають розгляду у порядку прощеного позовного провадження, до яких віднесені справи: 1) про банкрутство; 2) за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 3) у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій); 4) у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції; 6) у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю); 7) у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна; 8) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 9) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3-8 цієї частини.

Питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст.250 ГПК України).

Згідно з ч.2 ст.250 ГПК України у випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частин 3, 4, 5 ст.250 ГПК України якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

За приписами ч.7 ст.250 ГПК України частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Отже, з урахуванням наведених норм процесуального права слід дійти висновку, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, критерієм визначення яких є або сума позову (до 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), або незначна складність, яка визначається в тому числі з огляду на положення, наведені в ч.3 ст.247 ГПК України, або будь-яка інша справа, крім визначених ч.4 ст.247 ГПК України, за відповідним клопотанням позивача.

Згідно матеріалів цієї справи за першим критерієм малозначності, тобто сумою позову, справу до малозначних віднести не можливо (сума позову перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); стосовно віднесення справи до малозначної з урахуванням незначної складності, судом першої інстанції не здійснено в увалі про відкриття провадження жодного висновку та оцінки, враховуючи критерії, наведені у ч.3 ст.247 ГПК України. Тобто, є незрозумілим висновок суду стосовно віднесення справи до малозначної.

В той же час, слід зауважити, що при віднесенні справи до малозначних, зокрема, за критерієм незначної складності висновок суду та оцінка такого віднесення справи має бути конкретною, прозорою та зрозумілою для всіх учасників процесу.

Слід також звернути увагу, що відповідного клопотання позивача стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження позовна заява не містить (про вказане не зазначено ні в змісті позову, ні в якості окремого клопотання, доданого до позовної заяви).

Натомість, матеріали справи містять заперечення відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, викладене у відзиві на позов, який подано у строк визначений судом, яке одночасно є клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (п.1 прохальної частини відзиву - а.с.173-178, т.1).

При цьому, жодного процесуального документу, за результатами розгляду вказаного клопотання судом не винесено, що не відповідає вимогам ч.4 ст.250 ГПК України.

Отже, з урахуванням сумнівності віднесення справи судом першої інстанції до малозначної, відсутності відповідного клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та, відповідно, його розгляду судом, наявності заперечень відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом першої інстанції допущене порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування судового рішення, оскільки суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (п.7 ч.3 ст.277 ГПК України).

З урахуванням наведеного та виходячи з повноважень апеляційної інстанції, передбачених ч.ч. 1 і 4 ст. 269 та п. 2 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, щодо права апеляційного господарського суду у процесі за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглянути справу по суті спору, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що прийняте судом першої інстанції у справі рішення підлягає скасуванню, як прийняте із порушенням зазначених вище норм процесуального права, а у справі має бути прийняте нове рішення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

21.12.2017 (в редакції протоколу розбіжностей) між ПАТ "Українська залізниця" (який змінив назву на АТ "Українська залізниця") в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (залізниця) та ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (власник колії) укладено договір №ПР/М-17-2/14-744/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Терни і Рядова регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (а.с.105-107, 108, т.1).

Пунктом 1 договору визначено, що згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику колії, яка примикає до станції Терни - стрілками №№ 2, 4, 6 у парній горловині станції та до Рядова - стрілкою №8 до колії № VI станції Рядова. Під`їзна колія обслуговується локомотивом власника колії. Межею під`їзної колії є знаки "Межа під`їзної колії", які встановлено: по станції Терни біля маневрового світлофору М10, розташованого на відстані 61,5м від вістряка стрілки №2 станції Терни; маневрового світлофору М8, розташованого на відстані 86,2м від граничного стовпчика стрілки № 4станції Терни; маневрового світлофору М6, розташованого на відстані 147,2м від граничного стовпчика стрілки № 6 станції Терни; по станції Рядова біля вхідного світлофору - Чк, розташованого на відстані 500м від вістряка стрілки №8 станції Рядова.

Розгорнута довжина під`їзної колії складає 268 700 погонних метрів (п.2 договору).

У межах смуги відведення під`їзною колією і спорудами власника колії зайнято ділянку площею 26545 кв.м. (п.3 договору).

Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії та Інструкції по сигналізації на залізницях України (п.4 договору).

Відповідно до п. 5 договору здавання вагонів, для під`їзної колії зі станцій Терни, Рядова здійснюється:

- порожні хопери - через інтервал часу 2,0 години;

- порожні напіввагони для навантаження концентрату залізорудного, обкотишів - через інтервал часу 2,5 години;

- вагони з небезпечними вантажами класу "1ВМ" - не пізніше, ніж через 2 години з моменту-їх прибуття на станцію примикання;

- інші вагони - за повідомленнями, які передає прийомоздавальник вантажу та багажу станції, нарочним прийомоздавальнику власника колії не пізніше, ніж за 2 години до фактичного здавання вагонів, із реєстрацією у Книзі повідомлень, форми ГУ-2. У разі здавання вагонів залізницею власнику колії за його згодою раніше встановленого інтервалу передача вагонів здійснюється поза інтервалом.

Вагони, що прибули на станцію Терни регіональної філії "Придніпровська залізниця" для ПрАТ "ПІВНГЗК", подаються локомотивом Залізниці на одну з колій №№ І,2,3,4,5,6,7,8,13 станції Терни, за вказівкою чергового по залізничній станції, де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії. Вагони, що прибули на станцію Рядова регіональної філії "Придніпровська залізниця" для ПрАТ "ПІВНГЗК", подаються локомотивом Залізниці на одну з колій №№ 3А, 3Б, І, ІІ, 4, 5, VI, 7, 8, 9, 10 станції Рядова, за вказівкою чергового по залізничній станції, де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії (п.6 договору)

Про готовність вагонів до забирання власник колії повідомляє залізницю. Повідомлення передає начальник зміни цеху зовнішнього транспорту (диспетчер зміни, черговий по станції) або диспетчер виробничого відділу УЗТ по телефону відповідальному працівнику станції примикання залізниці не пізніше, ніж за 2 години до пред`явлення вагонів до здачі залізниці, з наступним наданням письмового повідомлення за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 (п.8 договору).

Для під`їзної колії встановлюється загальний термін перебування усіх вагонів - 15,0 год. (п.12 договору).

Відстань для нарахування збору за подачу, забирання вагонів встановлюється 0 км в обидва кінці (п.13 договору).

Відповідно до п. 14 договору власник колії сплачує Залізниці:

- за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги (Тарифного керівництва №1);

- за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з правилами зберігання вантажів;

- інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, які виконує залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами.

Збори і плати вносяться на підставі ст.62 Статуту залізниць України у національній валюті України, на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії "ЄРЦ".

Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 23 грудня 2017 року до 23 грудня 2022 року включно (п.19 договору). (т.1, а.с.104-107, 108, т.1).

В грудні 2018 року за залізничними накладними №№ 41956194, 42620625, 42620633, 42620641, 60227-6, 60272-2, 60260-7, 60276-3, 60273-0 залізницею прийнято до перевезення 5 порожніх власних вагонів та 22 вагони з вантажем "глина бентонітова" на адресу одержувача - ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат". Відповідно до зазначених накладних станція та залізниця призначення - Терни Придніпровської залізниці (т.1, а.с. 86-103).

Відповідно до вимог Правил користування вагонами, даний вантаж було затримано на шляху прямування на станції Рядова Придніпровської залізниці, через неприйняття вагонів вантажовласником, що сталось внаслідок скупчення вагонів на станції Терни Придніпровської залізниці, які прибули на адресу ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", з вини ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", у зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу одержувачем на свою під`їзну колію, що підтверджується наказом № 934 від 23.12.2018.

Так, згідно наказу №934 від 23.12.18 о 21:25 годині затримані вагони №№ 56319288 - 56963283 (голова-хвіст) у кількості 27 штук, індекс поїзда 4572-624-4573 з вантажем - 22 вагони глина та 5 напіввагонів на своїх осях, що перевозились у поїзді №3601 (т.1, а.с.109).

За цим фактом станцією затримки Рядова, у порядку, передбаченому вимогами Правил користування вагонами та контейнерами, складено акт про затримку вагонів форми ГУ-23а № 220 від 23.12.18, що прибули 22.12.2018 поїздом №2247 о 21:50 год. (відправлені поїздом №3601 14.01.2019 о 12:35 год) на адресу ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (а.с.112, т.1). Акт про затримку вагонів складений через неприйняття їх вантажовласником з причини скупчення вагонів по станції Терни Придніпровської залізниці, які прибули на адресу ПАТ "Північний ГЗК" та несвоєчасного вивільнення колій від вантажу, що прибув на їх адресу.

Крім того, на підставі наведених обставин, складений акт загальної форми ГУ-23 №658 від 23.12.2018 (т.1, а.с.111).

Станцією призначення Терни вручено представникам комбінату повідомлення про затримку вагонів №426; отримане відповідачем 23.12.2018 о 21:35 год. ( т.1, а.с.110).

Повідомлення про прибуття власних вагонів на адресу ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" зареєстровані у Книзі повідомлень форми ГУ-2 (а.с.113-156, т.1).

Під час дії наказу №934 від 23.12.2018 на станції Терни Придніпровської залізниці складені акти загальної форми ГУ-23 за весь час затримки вагонів на станції підходу Рядова до станції призначення по вищезазначеному наказу з підстав несвоєчасного вивільнення колій відповідачем, які підписані відповідачем без будь-яких заперечень (т.1., а.с.42-85).

По прибуттю вагонів, станцією Терни, на підставі актів форми ГУ-23а та ГУ-23, складених станцією Рядова, через їх затримку з вини ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", була нарахована плата в розмірі 319991,88 грн. за користування вагонами по відомостях форми ГУ-46 №№ 27019035, 27019036, 27019034, 21019007, 21019006, 24019043, 23019032, 28019044, 27019033, які підписані представником відповідача із застереженням, що вагони затриманні на шляху призначення через незалежних від відповідача причин, через штучну затримку, з порушенням вимог п.11 "Порядку оформлення затримки поїздів на підходах призначенням на Придніпровську залізницю" та збір за зберігання вантажу по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №24019001 на загальну суму 399 272,52 грн (збір в розмірі 332 727,10 грн.+66545,42 грн ПДВ), яка з боку відповідача також підписана із застереженням, аналогічного змісту (а.с.24-40, 41, т.1).

В зв`язку з відмовою відповідача сплатити збір за зберігання вантажу та плату за користування вагонами позивач був змушений звернутись до Господарського суду Дніпропетровської області з відповідним позовом.

Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення.

Відповідно ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються з ч. 2 ст. 908 та ст.920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Положеннями абзацу 1 статті 42 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, залізниця зобов`язана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня.

Відповідно до ст. 46 Статуту залізниць України, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами; вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Статтею 71 Статуту залізниць України визначено, що порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Згідно ст. 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Порожні власні або орендовані вагони, які перевозяться за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, відповідно до п. 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, мають статус "вантажу", що залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов`язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом №1.

Збір за зберігання вантажу нараховується згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, відповідно до якого збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях (з одиниці) справляється в розмірі 5,9 грн. за добу. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Згідно з п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи, які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами, включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Згідно п. 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.02.1999 №113, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23.

Пунктом 4 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися начальником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.

Відповідно п. 6, 7 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. Час користування вагонами на залізничних під`їзних коліях, що обслуговуються локомотивами власників колій, обчислюється з моменту їх передавання на передавальних коліях.

За приписами п. 8 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно п. 9 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Пунктом 10 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Відповідно п. 12 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника; час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

За статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акти загальної форми складаються (окрім іншого), як у випадку затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства, так і в інших випадках для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Судом встановлено, що Регіональна філія "Придніпровська залізниця" своєчасно повідомила ПрАТ "Північний ГЗК" про готовність залізниці подати вагони, які прибули на його адресу, проте, прийнятий до перевезення на адресу комбінату вантаж (порожні та завантажені вагони) був затриманий залізницею на шляху прямування згідно вимог пунктів 9, 10 Правил користування вагонами і контейнерами, відповідно до наказу №934 від 23.12.2018, про що складено акт про затримку вагонів форми ГУ-23а №220 від 23.12.2018, акт загальної форми ГУ-23 №658 від 23.12.2018, з огляду на скупчення вагонів на станції Терни Придніпровської залізниці внаслідок несвоєчасного вивільнення комбінатом колій від вантажу, що призвело до затримки вагонів. На підставі викладених обставини, залізницею були складені відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№ 27019035, 27019036, 27019034, 21019007, 21019006, 24019043, 23019032, 28019044, 27019033 та накопичувальна картка форми ФДУ-92 №24019001 з розрахунком плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

За цих обставин, з урахуванням наведених правових положень, колегія суддів вважає, що позивачем правомірно нараховано відповідачу плату за користування вагонами у розмірі 319991,88 грн. та збір за зберігання вантажу у розмірі 399 272,52 грн грн., що є підставою для задоволення позовних вимог.

Доводи скаржника про недоведеність факту затримки вагонів з вини комбінату, колегія суддів визнає безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 74, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Несвоєчасне забирання з колій станції відповідачем вантажів, які прибули на його адресу, є порушенням вимог пунктом 33 Правил видачі вантажів та статтей 46, 47 Статуту залізниць України, якими визначено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням тощо).

За положеннями ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Про готовність вагонів до забирання власник колії повідомляє залізницю. Повідомлення передає начальник зміни цеху зовнішнього транспорту (диспетчер зміни, черговий по станції) або диспетчер виробничого відділу УЗТ по телефону відповідальному працівнику станції примикання залізниці не пізніше, ніж за 2 години до пред`явлення вагонів до здачі залізниці, з наступним наданням письмового повідомлення за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 (п.8 Договору).

Положеннями пункту 121 Статуту та пункту 16 Правил користування вагонами і контейнерами, визначені обставини згідно з якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами, зокрема:

- якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

- у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником;

- у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Відповідачем не надано належних доказів в підтвердження повідомлення залізниці прямим телефонним зв`язком, відповідно до умов п. 8 укладеного між сторонами договору, чи іншим чином щодо готовності забрати на свою під`їзну колію вагони зі станції призначення. Докази на підтвердження вжиття заходів до залізниці з приводу порушення нею умов договору в частині дотримання строку здачі вагонів на під`їзну колію вантажовласника відповідачем також не надано. Також не доведена наявність обставин, що могли б бути підставою для відмови у позові з огляду на положення пункту 121 Статуту та пункту 16 Правил користування вагонами і контейнерами.

Доводи відповідача щодо наявності вини в затримці вагонів в діях самого позивача спростовуються наступним.

Зайнятість приймально - відправних колій по станції Терни згідно Технологічного процесу роботи станції планує поїзний диспетчер Дирекції з урахуванням:

- надання пріоритету у перевезенні вантажів, які їдуть за графіком, з метою уникнення відповідальності залізниці за затримку в доставці вантажу;

- наявності вільного локомотива і локомотивної бригади;

- наявності вільних колій попутних станцій для пропуску даних поїздів;

- знаходження на станції Терни вагонів, що своєчасно не забиралися ПрАТ "Північний ГЗК" на під`їзну колію;

- наявності вільних колій для обгону локомотива, проведення маневрових робіт, приймання та відправлення навантажених і порожніх власних вагонів.

В Розділі II Єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії ПАТ "ПІВНГЗК" і станцій примикання Терни і Рядова (далі - ЄТП) (копія витягу додається) наведено перелік операцій, що виконуються при обробці поїзда після його прибуття та перед відправленням. Найдовшими за часом є операції з технічного та комерційного обслуговування вагонів.

Отже, підготовка залізницею на коліях станції порожніх власних вагонів під навантаження - звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, положеннями договору та ЄТП.

Згідно з п.п. 14.2.1 п. 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.08.2005 №5076, приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції (ТРА станції).

Таким чином, наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, положеннями Тимчасової угоди та ЄТП.

Тобто ситуація, за якою всі колії станції постійно зайняті є неможливою, обов`язково мають бути проміжки часу, в які та чи інша колія ставатиме вільною.

Відповідно до пункту 16.4 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, черговий по станції зобов`язаний забезпечити наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів.

З урахуванням викладеного, на станції призначення окрім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів, в т.ч. поїздів відповідача, його контрагентів.

Визначення можливості або неможливості доставити на станцію призначення затримані вагони у певний інтервал часу відноситься до технології роботи залізниці, для чого необхідні спеціальні знання диспетчера з руху поїздів (пояснення поїзних диспетчерів є в матеріалах справи). Даний висновок збігається з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в Листі від 12.06.2014 № 0701-11/96/715/14.

За встановлених судом обставин, слід визнати, що затримка вказаних вагонів на підходах до станції призначення Терни за наказом залізниці відбулася з урахуванням фактичної поїзної обстановки, що склалася на дільниці, і це спростовує відповідні доводи відповідача про вину в діях позивача в затримці вказаних спірних вагонів.

Крім того, колегія суддів вважає, що наявність вільних колій на станції Терни, за умов зайнятості колій на підходах до цієї станції, ніяким чином не впливала на можливість подання вагонів до останньої. Згідно нормативних документів, якими користується залізниця, вільні колії на станції призначення необхідні, а тому відсутні підстави стверджувати про обов`язок залізниці використовувати усі існуючі колії (у тому числі вільні та придатні за своїм призначенням) для прийняття вантажу, що прибув на адресу відповідача.

Таким чином, скаржником не доведена відсутність своєї вини у спричиненні скупчення вагонів на станції призначення Терни Придніпровської залізниці, до того ж, плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватися лише за наявності вини сторони у зобов`язанні.

Щодо аргументів відповідача про необґрунтоване збільшення залізницею терміну затримки спірних вагонів та в зв"язку з цим здійснений контррозрахунок вимог, колегія суддів зазначає, що за поясненнями позивача, якщо на станцію прибуває декілька поїздів, в першу чергу обробляються пріоритетні поїзди, які прибули на адресу ПрАТ "Північний ГЗК" для забезпечення наряду на дану добу. При цьому, залізниця не мала можливості доставити спірні вагони на станцію призначення, з огляду на знаходження на її коліях вагонів, що прибули на адресу відповідача раніше та своєчасно не забиралися ним на свою під`їзну колію; вказане засвідчено в складених на станції призначення Терни актах загальної форми ГУ-23 №№ 5408, 5409, 5412, 5419, 5420, 5423, 5428, 5429, 5434- 5436, 5441, 5445, 5446, 5450, 5453, 5454, 5460-5462, 5465, 5466, 5472-5474, 5478, 5481, 5482, 5484, 1, 5, 6, 8-10, 17, 19-23, 27, 31, 32, 34, 35, 43-45, 48, 53, 56-58, 62-64, 67-69, 72, 73, 76, 80, 81, 83, 85, 89-91, 93, 97, 100, 106-108, 110, 111, 113, 118, 119, 128, 129, 141, 148, 154, 172, 173, наданих до матеріалів справи, які, в свою чергу, підписані відповідачем без будь-яких зауважень.

Відповідач у скарзі посилається на пункт 12 Інструкції оформлення затримки поїздів на підходах до станції призначення на Придніпровській залізниці, затвердженої наказом начальника залізниці № 75/Н від 08.02.2011, де в абзаці 5 зазначено, що при поновленні приймання вагонів вантажовласником, зі станцій затримки у першу чергу повинні відправлятись вагони, які вказані у заявці вантажовласника, з урахуванням поїзної обстановки на дільниці, а за відсутності заявки - враховувати можливість відправлення вагонів, які були затримані першими.

Проаналізувавши вказаний пункт Інструкції, колегія суддів зауважує, що він не містить імперативної норми, яка б зобов`язувала позивача відправляти затримані на підходах вагони першочергово без відповідної заявки вантажоодержувача.

Заявка відповідача доставити на його адресу в першу чергу затримані вагони за наказом № 934 із підтвердженням готовності їх прийняти на свою під`їзну колію відповідачем не подавалась, відсутня в матеріалах справи.

Накази №№ 34, 35, 36, 42, 58, 59, 73, на які посилається відповідач, не мають відношення до затримки вагонів за наказом № 934.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що відповідач не надав належних документальних доказів в обґрунтування відсутності вини в затримці вагонів на станціях підходу та викладених у відомостях форми ГУ-46 та накопичувальній картці зауважень, які не підпадають під жоден з випадків звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, передбачених пунктом 16 Правил користування вагонами та контейнерами. Письмові зауваження представників відповідача, викладені ними при підписанні відомостей плати за користування вагонами та накопичувальної картки, не свідчать самі по собі, без підтвердження належними та допустимими доказами викладених в цих зауваженнях обставин, про недоведеність позивачем позовних вимог.

Стосовно контррозрахунку відповідача слід зауважити, що він здійснений не у відповідності до норм законодавства, що регулює спірні відносини. В той же час, при здійсненні розрахунку позивач спирався на норми Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого Наказом Мінтрансзв`язку України від 26.03.2009 № 317, Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085.

При цьому слід зауважити, що в даному випадку, документальними підставами вимог про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу є акт форми ГУ-23 № 658 від 23.12.2018, складений на підставі наказу № 934.

В той же час, колегія суддів констатує, що одночасне стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу не є порушенням з боку залізниці. За змістом пункту 15 договору власник колії сплачує залізниці: плату за користування вагонами згідно Правил користування вагонами та контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги (Тарифного керівництва № 1); збір за зберігання вантажів - у разі затримки їх з причин, залежних від Власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів (аналогічну правову позицію містить постанова Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №904/7360/17).

Стосовно доводів скаржника про підписання позовної заяви не уповноваженою особою слід зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 "Про деякі питання акціонерного товариства "Українська залізниця" змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство "Українська залізниця".

27.11.2018 проведено державну реєстрацію Статуту AT "Укрзалізниця" у новій редакції; згідно зазначеної редакції Статуту найменування "публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" змінено на "акціонерне товариство "Українська залізниця"

Згідно пункту 54 Статуту AT "Укрзалізниця" органами товариства є загальні збори, наглядова рада, ревізійна комісія та правління, яке відповідно до пункту 87 Статуту є колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю. До компетенції правління згідно підпункту 2 пункту 105 Статуту належить, в тому числі, вирішення питань організації господарської діяльності.

Вказана інформація (Статут позивача) розміщена у відкритому доступі в мережі Інтернет, в зв"язку з чим не приймаються доводи скарги, що позивачем не надано до матеріалів справи Статут позивача. Крім того, враховуючи наявність в матеріалах справи витягу з Положення про філію позивача (а.с.163-167, т.1) не приймаються доводи скарги про неподання цих доказів позивачем.

У зв`язку зі зміною типу та найменування акціонерного товариства, рішенням правління AT "Укрзалізниця" від 04.12.2018 (протокол № Ц-64/91 Ком.т.) внесено зміни до найменування відокремлених підрозділів AT "Укрзалізниця" та затверджено положення вказаних підрозділів у новій редакції.

На виконання вказаного рішення правління AT "Укрзалізниця", 07.12.2018 було здійснено заходи щодо внесення відповідних змін у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у частині найменування відокремлених підрозділів AT "Укрзалізниця".

Згідно абзацу 3 частини другої статті 5 Закону України "Про акціонерні товариства" зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Разом з тим, пунктами 1, 4 частини першої статті 248 Цивільного кодексу України визначено підстави припинення представництва за довіреністю - закінчення строку довіреності, припинення юридичної особи, яка видала довіреність.

Частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Зважаючи на викладені норми права, зміна типу акціонерного товариства та його найменування не є підставою для припинення представництва за виданими довіреностями, чим спростовуються відповідні доводи відповідача про подання позову, що є предметом розгляду в цій справі, неповноважними особами.

Відповідно до п. 4 до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За приписами п.7 ч.3 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, що є обов"язковою підставою для скасування судового рішення знайшли своє підтвердження.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду є таким, що не відповідає нормам процесуального законодавства, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду підлягає скасуванню. Слід прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зважаючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача та судом апеляційної інстанції ухвалене рішення на користь позивача в повному обсязі, за положеннями ч.9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2019 у справі № 904/2669/19 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2019 у справі №904/2669/19 скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро 319 991, 88 грн. - плати за користування вагонами; 399272,52 грн. - збору за зберігання вантажу та 10 788, 97 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Видачу наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Судові витрати Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.12.2019 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна