ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Справа № 915/1987/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161)

до відповідача: квартирно-екслуатаційного відділу міста Миколаїв (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 62-А)

про: стягнення заборгованості,

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

встановив:

11.09.2019 позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №1167/юр від 07.09.2019 про стягнення з відповідача 14396,03 грн, з яких: 8921,49 грн. нарахована неустойка , 974,40 грн- 3% річних, 4499,75 грн. інфляційні втрати та витрат по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1987/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору на централізоване водопостачання №Ю/84-в від 13.02.2018 в частині своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, судове засідання призначене на 16.10.2019.

26.09.2019 відповідачем подано до господарського суду відзив на позовну заяву, яким відповідач просить суд відмовити у задоволені позову.

Заперечення обгрунтовано посиланням на те, що КЕВ м. Миколаїв позбавлено права самостійно виконати рішення суду, згідно положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, наказ було пред`явлено позивачем до примусового виконання лише 29.03.2019, а виконано в повному обсязі лише 22.04.2019. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, а також на те, що КЕВ м. Миколаїв є неприбутковою організацією, основним завданням створення КЕВ м. Миколаїв є забезпечення комунальними послугами військових частин, з`єднань, військово-навчальних закладів та установ, дислокованих на території гарнізонів, перебуваючих на квартирному постачанні КЕВ м. Миколаїв, згідно Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України від 24.03.1999 №550-XIV, ст. 16 Порядку надання комунальних послуг, обліку, звітності і контролю за витратами коштів на їх оплату, регламентованими наказами та директивами Міністра оборони України (наказ №215 від 21.04.2011) у зв`язку з чим, покладення на відповідача додаткових витрат у вигляді пені, 3% річних та інфляційного збільшення стане непомірним тягарем, про який йдеться в рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013.

Позивач у наданій до суду відповіді на відзив зазначає, що та обставина, що відповідач фінансується з державного бюджету, а споживачами послуг з водопостачання є військовослужбовці та працівники Збройних Сил України не є перешкодою для виконання обов`язку відповідача за укладеним Договором на централізоване водопостачання. Недодержання відповідачем своїх обов`язків не є дією непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, внаслідок якої відповідач може бути звільнений від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідачем не оспорювались однак і не сплачувались у добровільному порядку вказані рахунки ані до набрання чинності рішення, ані до звернення позивачем виконавчого документа до примусового виконання.

16.10.2019 судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення розгляду справи на 05.11.2019.

05.11.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 13.11.2019.

07.11.2019 позивачем подано до суду клопотання (вх №17196/19) про внесення виправлень до прохальної частини позовної заяви, зокрема позивач просить суд стягнути з відповідача 14396,03 грн., з яких: 8921,49 грн. неустойка, 974,79 грн 3% річних, 4499,75 грн інфляційні втрати та витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 грн.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

На підставі ст. 240 ГПК України, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

13 лютого 2018 року між Міським комунальним підприємством Миколаївводоканал (далі виробник) та Квартирно експлуатаційним відділом міста Миколаїв (далі споживач) було укладено Договір №Ю/84-в на централізоване водопостачання (далі Договір), у відповідності до умов якого виробник зобов`язується надавати споживачу послуги з централізованого водопостачання в точках розподілу за ДК 021:2015 код 65110000-7 Розподіл води, а споживач зобов`язується здійснювати своєчасну оплату послуг на умовах цього Договору, дотримуватися Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України віл 27.06.08 №190, Тимчасових правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в місті Миколаїв, затверджених рішенням Миколаївської міської ради від 22.04.10 №45/10, Правил приймання стічних вод у комунальну каналізацію м.Миколаєва, затверджених рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.01.03 №70, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором (п.1.1 Договору).

Згідно п.1.2 Договору, характеристика об`єктів споживача на яких надаються послуги та характеристики засобів обліку води зазначається в Дислокації об`єктів (Додаток №2 до цього Договору).

У відповідності до п.2.1 Договору, тарифи на послуги становлять: - з централізованого водопостачання станом на 01.01.2018 8,664 грн. на 1 куб м. (з ПДВ), з 05.01.2018 8,628 грн. за 1 куб.м. (з ПДВ).

Пунктом 2.2 Договору визначено, що для визначення договірних (планових) обсягів послуг на наступний рік споживач не пізніше 15 листопада поточного року надає виробнику відомості про розмір очікуваного споживання обсягів послуг по місяцях (кварталах) для оформлення додатку №3 до цього Договору Договірні (понові) обсяги споживання послуг, який оформлюється з урахуванням додатку №3-а Розрахунок (нормативний) місячного обсягу водоспоживання та водовідведення. У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений термін розмір очікуваного споживання обсягів послуг на наступний рік установлюється виробником на рівні відповідних періодів поточного року. Сума Договору становить 921849,60 грн. разом з ПДВ. У разі зміни тарифів Послуги надаються в межах суми Договору або за ініціативою споживача сума Договору переглядається з оформленням відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п.3.2 Договору, оплата послуг здійснюється споживачем у порядку та строки, передбачені Порядком розрахунків (Додаток №6 до Договору).

Згідно п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з дня його укладення і діє з 01.01.2018 по 31.12.2018.

У відповідності до п.1 Додатку №6 Порядок розрахунків до Договору №Ю/84-в від 13.02.2018, розрахунковим вважається період з 23-го числа попереднього календарного місяця до такого ж числа поточного календарного місяця. Закінченням розрахункового періоду вважається місяць у якому споживач зобов`язаний надати виробнику дані про обсяг спожитих послуг. Назва розрахункового періоду співпадає з назвою місяця, у якому цей період закінчується. Покази засобів обліку відповідно до переліку об`єктів споживача і точок обліку фіксуються споживачем на останній день кожного розрахункового періоду та оформлюються споживачем письмовим Звітом про обсяги фактично спожитих послуг (Додаток №7 до Договору) із зазначенням обсягів послуг, спожитих кожним із субспоживачів окремо (за наявності). Звіт субспоживача про обсяги фактично спожитих послуг узгоджується з основним споживачем. Цей Звіт надається споживачем виробнику в останній день звітного розрахункового періоду і є підставою для здійснення остаточних розрахунків за звітний розрахунковий період. У випадку спів падання дати надання Звіту з вихідним чи святковим днями споживач надає цей Звіт у найближчий банківський (операційний) день, що передує вихідному чи святковому дню. В день надання звіту про обсяги фактично спожитих послуг споживач зобов`язаний отримати рахунки за фактично спожиті послуги за звітний (поточний) розрахунковий період (п.2 Додатку №6).

Пунктом 4 Додатку №6 визначено, що рахунки за фактично спожиті послуги мають бути оплаченими споживачем на поточний рахунок виробника протягом 5- ти банківських (операційних) днів з дня їх отримання.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.02.2019 у справі №915/1258/18 стягнуто з КЕВ м. Миколаїв на користь міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» 109814,55 грн. заборгованості за послуги з централізованого водопостачання за період червень 2018 грудень 2018 року, пені у розмірі 16359,55 грн., 2779,00 грн. 3% річних, 6603,97 грн. інфляційних втрат.

Зазначене рішення не оскаржено та набрало законної сили.

На виконання рішення судом видано наказ від 12.03.2019 №915/1258/18 на примусове виконання рішення.

29.03.2019 позивач звернувся до ГУ Державної казначейської служби України у Миколаївській області для примусового виконання рішення.

Зазначене рішення виконано в повному обсязі 22.04.2019.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Відповідач зобов`язаний "оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом".

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про питнуводу та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами .1 та 2 статті 193 ГК передбачено, що суб`єкти господарювання та інші

учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язані-, є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України, одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки.

Положеннями статті 216, частини першої статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесені штраф і пеня (частина перша статті 230 ГК).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частин 2, 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути викопано.

У відповідності до п.3.10 Договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня в розмірі встановленому цим Договором.

Пунктом 6 Додатку №6 визначено, що у разі несвоєчасного виконання споживачем своїх грошових зобов`язань, обумовлених цим Договором, виробник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення: - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який здійснюються нарахування на суму простроченого грошового зобов`язання; - 3% річних на суму простроченого грошового зобов`язання. При цьому сума простроченого грошового зобов`язання за послуги повинні бути сплачені споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Пеню,3% річних та інфляційні нарахування споживач зобов`язаний сплатити на поточний рахунок виробника протягом 5 банківських (операційних) днів з дня отримання рахунків.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 8921,49 грн нараховану:

- за рахунком за липень 2018 року на суму 18067,40 грн за період з 04.01.2019 до 30.01.2019 в сумі 481,14 грн;

- за рахунком за серпень 2018 року на суму 17762,06 грн. за період з 04.01.2019 до 27.02.2019 в сумі 963,53 грн;

- за рахунком за вересень 2018 року на суму 17072,87 грн. за період з 04.01.2019 до 28.03.2019 в сумі 1414,48 грн;

- за рахунком за листопад 2018 на суму 22356,54 грн за період з 04.01.2019 по 21.04.2019 в сумі 2381,43 грн.,

- за рахунком за грудень 2018 року на суму 34555,68 грн. за період з 04.01.2019 до 21.04.2019 в сумі 3680,89 грн.

Враховуючи, що за рішенням суду від 04.02.2019 у справі №915/1258/18 пеню з відповідача за невиконання зазначених рахунків стягнуто за період з 24.02.2018 по 03.01.2019, судове рішення виконано в повному обсязі 22.04.2019 та за підрахунком суду здійсненого за допомогою програми Законодавство пеня, яка нарахована позивачем правомірно становить 8921,49 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов`язання перед кредитором. 3 % річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних від суми заборгованості 109814,55 грн. за період з 04.01.2019 по 21.04.2019, що становить 974,79 грн., розмір яких обґрунтований відповідно до вимог Закону та підлягає задоволенню.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 4499,75 грн.

Разом з тим, за розрахунком суду, з урахуванням рішенням суду від 04.02.2019 у справі №915/1258/18, яким інфляційні втрати нараховано та стягнуто за період по листопад 2018 року, інфляційні втрати становлять:

- за рахунком за липень 2018 року на суму 18067,40 грн за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 771,53 грн;

- за рахунком за серпень 2018 року на суму 17762,06 грн за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 758,49грн;

- за рахунком за вересень 2018 року на суму 17072,87 грн за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 729,06 грн;

- за рахунком за листопад 2018 року на суму 22356,54 за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 954,69 грн;

- за рахунком за грудень 2018 року на суму 34555,68 грн. за період з січня 2019 року по квітень 2019 року в сумі 1189,66 грн., проте позивачем за вказаним рахунком заявлено до стягнення 1174,89 та суд не виходячи за межі позовних вважає необхідним стягнути з відповідача інфляційні втрати за вказаний період у сумі 1174,89 грн.

Таким чином, загальна сума нарахованих інфляційних збитків, що підлягають стягненню з відповідача становить 4388,66 грн., в решті позовний вимог в цій частині в сумі 111,09 грн. слід відмовити.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, зазначені у відзиві, щодо відсутності бюджетних асигнувань, а також того, що КЕВ м. Миколаїв є неприбутковою організацією, не звільняють сторону від виконання зобов`язання, а також від відповідальності за його неналежне виконання.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 року, рішення якого у відповідності до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України, зазначено, що не виділення державою передбачених бюджетних асигнувань не створює підстав для не стягнення коштів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

На підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Позивачем при поданні даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн, отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1906,18 грн., решту судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-екслуатаційного відділу міста Миколаїв (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 62-А, ) на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161, ) борг у сумі 14284,94 грн, з яких: 8921,49 грн нарахованої пені, 974,79 грн -3% річних, 4388,66 грн. інфляційних втрат, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1906,18 грн.

3. В задоволені позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 111,09 грн. відмовити.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

5. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161, )

відповідач: квартирно-екслуатаційний відділ міста Миколаїв (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 62-А, ).

Повний текст судового рішення складено і підписано 25.11.2019 у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні з 18.11.2019 по 22.11.2019 за наказом голови Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2019 №38-в.

Суддя В.О. Ржепецький