ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. м. Київ Справа№ 925/472/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 14.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрокалигірський буровугільний розріз" на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.08.2019

у справі №925/472/19 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Левада Карго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрокалигірський буровугільний розріз"

про стягнення 304 007,69 грн.

В судовому засіданні 14.11.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрокалигірський буровугільний розріз" про стягнення 240 000,01 грн. боргу, 1 065,21 грн. 3% річних, 52 000,00 грн. штрафу, 2 160,00 грн. інфляційних втрат, 12 782,47 грн. пені.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору транспортно-експедиторського обслуговування №КL-071/16 від 14 листопада 2016.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.08.2019 у справі №925/472/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрокалигірський буровугільний розріз", на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" 240 000,00 грн. боргу, 1 065,21 грн. 3% річних, 2 160,00 грн. інфляційних втрат, 48 000,00 грн. штрафу, 12 782,47 грн. пені та 4560,11 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано частковою доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 29.08.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та поданим позивачем доказам.

Скаржник вказує, що висновки суду про отримання відповідачем претензії та додаткового рахунку 19.02.2019 не відповідають фактичним обставинам справи та інформації, яка зазначена у позовній заяві, оскільки з тексту позовної заяви вбачається, що додатковий рахунок та претензію відповідач отримав 14.03.2019.

Апелянт зазначає, що наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань не містить врахування часткових платежів, які здійснювались відповідачем в період з 23.02.2019 по 17.04.2019, крім того, розрахунок штрафних санкцій, на думку скаржника, має здійснюватися від дати отримання відповідачем додаткового рахунку та претензії, які відповідач отримав 14.03.2019.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі з підстав їх необґрунтованості, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 17.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 відкладено розгляд справи на 14.11.2019, враховуючи задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.11.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 14.11.2019 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

14 листопада 2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мокрокалигірський буровугільний розріз" (замовник) було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування №КL-071/16.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору виконавець від свого імені та за дорученням замовника і за рахунок його коштів зобов`язався надати послуги з транспортно-експедиторського обслуговування та надання рухомого складу і контейнерів для здійснення перевезень вантажів на території України, країн СНД та інших держав.

Детальний перелік послуг, способи перевезення (пункти відправлення та призначення), види транспорту для перевезення, термін доставки, перелік (асортимент) та кількість вантажу, відпуск та приймання вантажу, список необхідних документів та інші умови погоджуються сторонами, в кожному окремому випадку, в Протоколах погодження договірної вартості (далі -Протокол), який підписується сторонами і вважається невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1. договору).

На виконання умов договору відповідачу було надано наступні послуги:

- організація міжнародного перевезення залізничним транспортом;

- організація перевезення залізничним транспортом.

Позивач згідно із Протоколом погодження договірної ціни №5 від 04 жовтня 2018 до договору про транспортно-експедиторське обслуговування №КL-071/16 від 14 листопада 2016 здійснив організацію перевезення вантажу для відповідача у критому вагоні №28345981 КЗХ за маршрутом: ст. Багачево - Україна (код 421602) до ст. Чукурсай - Узбекистан (код 720000) відповідно до накладної СМГС 40722324.

За надані послуги, згідно п. 14 Протоколу погодження договірної ціни №5 від 04 жовтня 2018, було виставлено рахунок на оплату №LС00586701 від 26 жовтня 2018 на суму 12 800,00 доларів США з ПДВ, що за курсом Національного Банку України на день виставлення рахунку складає 362 695,45 грн. з ПДВ, який відповідач частково оплатив, що підтверджується довідкою ПАТ "ПУМБ" №КНО-52.5.2/378 від 08 квітня 2019, копіями банківської виписки та платіжного доручення в наступному порядку:

- 20 листопада 2018 на суму 62 695,45 грн.;

- 18 грудня 2018 на суму 10 000,00 грн.;

- 03 січня 2019 на суму 10 000,00 грн.;

- 16 січня 2019 на суму 10 000,00 грн.;

- 12 лютого 2019 на суму 10 000,00 грн.;

- 27 березня 2019 на суму 10 000,00 грн.;

- 08 квітня 2019 на суму 10 000,00 грн.

Відповідач погодив об`єм, строки та якість наданих послуг без претензій, застережень та зауважень, про що свідчить підпис замовника в акті надання послуг № LС00586701 від 29 листопада 2018.

Згідно п. 16. Протоколу строк оплати наданих послуг - 3 банківських дні з дати виставлення рахунку.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість повних вимог в частині стягнення з відповідача 240 00,00 грн. боргу, 1 065, 21 грн. 3% річних, 2 160, 00 грн. інфляційних втрат, 48 000, 00 грн. штрафу, 12 782, 47 грн. пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що на підставі договору транспортно-експедиторського обслуговування надав відповідачу відповідні послуги на умовах визначених договором №КL-071/16 від 14 листопада 2016, проте свій обов`язок щодо оплати наданих транспортно-експедиторських послуг відповідач виконав частково, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 240 000,01 грн. боргу.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 1 065,21 грн. 3% річних та 2 160,00 грн. інфляційних втрат, а також 12 782,47 грн. пені з урахуванням вимог п. 6.17 договору та 48 000,00 грн. штрафу, з урахуванням вимог п. 6.18. договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Водночас відповідач обов`язок щодо сплати наданих позивачем послуг виконав частково, сплативши 122 695,45 грн., умови договору порушив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, оплата послуг здійснюється протягом 3 банківських днів з дати виставлення рахунку.

Оскільки 19 лютого 2019 відповідач отримав претензію вих. №КJР0068/19 від 01 лютого 2019, в якій містився рахунок на оплату №LС00586701 від 26 жовтня 2018, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, то строк оплати наданих послуг настав 22 лютого 2019.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачем докази є достатніми в розумінні ст. 79 ГПК України, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, зокрема, про наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідача перед позивачем по договору №КL-071/16 від 14 листопада 2016.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що в стягненні 0,01 грн. основного боргу слід відмовити, з огляду на те, що в судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що останнім в заяві про зменшення позовних вимог було допущено помилку (описку) в сумі боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п. 6.17. договору у випадку прострочення замовником сплати грошових зобов`язань, у тому числі визначених в п. 5.1. цього договору, виконавець має право нарахувати замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення, а замовник в свою чергу зобов`язується сплатити суму нарахованої пені разом з основним зобов`язанням протягом трьох днів з дня виставлення додаткового рахунку.

Також п. 6.18. договору визначено, що у випадку прострочення замовником сплати грошових зобов`язань, у тому числі визначених в п. 5.1. цього договору, виконавець має право нарахувати замовнику штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу, а замовник в свою чергу зобов`язується сплатити нарахований штраф разом з основним зобов`язанням протягом трьох днів з дня виставлення додаткового рахунку.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 782,47 грн. пені, нарахованої за період з 23.02.2019 по 17.04.2019 та 48 000,00 грн. штрафу, що складає 20% від суми боргу.

На виконання п.п. 6.17, 6.18 договору позивачем 11 березня 2019 було відправлено на адресу відповідача претензію від 11 березня 2018 №KJP00173/19 з вимогою про сплату боргу та штрафних санкцій.

Разом з претензією від 11.03.2019 відповідачу було відправлено рахунок від 11.03.2019 №Пр110319МБР на оплату 6 923,84 грн. пені та 52 000,00 грн. штрафу.

Вищевказану претензію та рахунок було отримано відповідачем 14 березня 2019, про що свідчить інформація з сайту Укрпошти.

Проте, відповідач неустойку позивачу не сплатив.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 2 160,00 грн. інфляційних втрат та 1 065,21 грн. 3% річних, нарахованих за період з 23.02.2019 по 17.04.2019 на суму боргу 240 000,00 грн.

Здійснивши перевірку правильності нарахування 3% річних, інфляційних та пені, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що розмір 3% річних, пені та штрафу нараховані вірно, а інфляційні втрати - в меншому розмірі.

У зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню 1 065,21 грн. 3% річних, 48 000,00 грн. штрафу, 2 160,00 грн. інфляційних втрат та 12 782,47 грн. пені.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Посилання скаржника на те, що позивачем при нарахуванні інфляційних та пені не було враховано часткову оплату відповідачем боргу 27.03.2019 та 08.04.2019 є безпідставним та спростовується наданим суду розрахунком, оскільки неустойка та інфляційні нараховувалися позивачем лише на залишок боргу в розмірі 240 000,00 грн., починаючи з 23.02.2019, і при визначені остаточної суми боргу вже були враховані оплати 27.03.2019 та 08.04.2019.

Твердження відповідача про обов`язок позивача нарахувати штрафні санкції з дати отримання претензії від 11 березня 2018 №К1Р00173/19 з вимогою про сплату боргу та штрафних санкцій, яку відповідач отримав 14.03.2019, є необґрунтованими, оскільки ТОВ «ЛЕВАДА КАРГО» має право нарахувати штрафні санкції з дати прострочення виконання грошових зобов`язань, а саме з 23.02.2019, виходячи с того, що відповідно до п. 16 Протоколу № 5 від 04.10.2018 було погоджено умови оплати протягом 3-х банківських днів з дати виставлення рахунку. Оскільки відповідач отримав Претензію вих. №КТР0068/19 від 01.02.2019, в якій міститься Рахунок на оплату №ЬС00586701 від 26.10.2018, 07.02.2019, про що свідчить повідомлення про отримання Претензії та рахунку на оплату № 248 від 19.02.2019, то позивач має право нараховувати штрафні санкції відповідачу на четвертий день - 23.02.2019.

Доводи скаржника про невідповідність обставинам справи висновків суду про отримання відповідачем претензії та додаткового рахунку 19.02.2019, оскільки з тексту позовної заяви вбачається, що додатковий рахунок та претензію відповідач отримав 14.03.2019, спростовуються наступним.

19 лютого 2019 відповідач отримав претензію вих. №ЮР0068/19 від 01 лютого 2019, в якій містився рахунок на оплату №ЬС00586701 від 26 жовтня 2018 (основної заборгованості), про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Строк оплати наданих послуг сплив 22 лютого 2019.

На виконання пунктів 6.17. та 6.18. договору позивачем 11 березня 2019 було відправлено на адресу відповідача Претензію від 11 березня 2018 №ЮР00173/19 з вимогою про сплату боргу та штрафних санкцій.

Разом з претензією від 11 березня 2019 відповідачу було відправлено рахунок від 11 березня 2019 №Пр110319МБР на оплату пені та штрафу.

Вищевказану претензію та рахунок було отримано відповідачем 14 березня 2019, про що свідчить інформація з сайту Укрпошти, яка міститься в матеріалах справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрокалигірський буровугільний розріз" на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.08.2019 у справі №925/472/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрокалигірський буровугільний розріз" на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.08.2019 у справі №925/472/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 15.08.2019 у справі №925/472/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/472/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 26.11.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська