ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 Справа № 908/1949/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65, зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач)

суддів: Кощеєв І.М., Антонік С.Г.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників:

від позивача: Коноваленко Д.С., посвідчення №1137 від 03.06.2019, ордер серії КВ №802701 від 04.10.2019, адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВРМ-Агро" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі №908/1949/19 (суддя Горохов І.С.; ухвалу постановлено у місті Запоріжжя, повний текст ухвали складено та підписано 07.08.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВРМ-АГРО", 72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Ярослава Мудрого, буд. 11/2

до "La Mieleria srl", Corso Torini 1/b, 28010 Novara (NO) Italy, P. Lva 4

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВРМ-АГРО" (позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до "La Mieleria srl" (відповідач) про стягнення заборгованості за контрактом №4-VRM|LaMiel від 17.09.2018 у сумі 35228,55 євро, що еквівалентно 998192,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач, отримавши товар, що відповідає умовам контракту за кількістю і якістю, у визначені строки не сплатив після поставки товару 35228,55 євро.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі №908/1949/19 (суддя Горохов І.С.) відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВРМ-АГРО" від 29.07.2019 до "La Mieleria srl" про стягнення 35228,55 євро, що еквівалентно 998192,82 грн.

Означена ухвала суду вмотивована посиланням на ту обставину, що в укладеному сторонами контракті не визначено, що оплату за отриманий товар відповідач має здійснити на території України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 27 ГПК України, за правилами визначення підсудності, суд прийшов висновку, що цей спір не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки має бути пред`явлений до компетентного суду на території Італії за місцем знаходження відповідача. Суд також зазначив про право позивача відповідно до п. 7.4. контракту звернутися за захистом своїх прав до міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті України.

ТОВ "ВРМ-АГРО" (позивач) звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі №908/1949/19 про відмову у відкритті провадження скасувати; позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВРМ-АГРО" до "La Mieleria srl" Corso Torini 1/b, 28010 Novara (NO) про стягнення 35228,55 євро, що еквівалентно 998192,82 грн. разом з матеріалами справи №908/1949/19 направити на розгляд Господарського суду Запорізької області.

Позивач вважає ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі №908/1949/19 незаконною, винесеною за неповного встановлення всіх обставин справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що правовідносини сторін відносяться до зовнішньоекономічних і підлягають регулюванню спеціальним законодавством. Зокрема, скаржник посилається на п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", яким визначено право судів приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку коли дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Посилаючись на ч. 5 ст. 29 ГПК України, п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України і враховуючи, що на момент виникнення зобов`язання відповідача зі сплати коштів, місцезнаходження позивача (кредитора) згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Запорізька область, м. Мелітополь, позивач вказує про підсудність вказаного спору Господарському суду Запорізької області.

Щодо висновку суду про безпідставне посилання позивача на неправильну назву арбітражного суду в контракті, як підстави неможливості виконати арбітражне застереження, товариство вважає, що підлягає врахуванню правова позиція Великої палати Верховного суду від 28.08.2018 у справі №906/493/16, за змістом якої у випадку відсутності в арбітражній угоді арбітражної установи, її місцезнаходження чи будь-яких інших ідентифікуючих даних, позивач не може встановити до якої арбітражної установи йому слід звернутися, а відтак не зобов`язаний надавати суду докази звернення до того чи іншого арбітражу.

Крім того скаржник вважає, що судом не надано оцінки суттєвим розбіжностям у англомовній назві арбітражної установи згідно контракту та англомовній назві згідно англомовної версії Регламенту, що додана до позовної заяви.

"La Mieleria srl" (відповідач) відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надало.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Подобєда І.М., суддів: Кощеєва І.М., Антоніка С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВРМ-АГРО" м. Мелітополь Запорізької області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі №908/1949/19. Розгляд апеляційної скарги призначений у судовому засіданні на 07.10.2019 о 12 год. 30 хв.

07.10.2019 до початку судового засідання ТОВ "ВРМ-АГРО" було подано заяву про відвід головуючого судді Подобєда І.М. від участі у розгляді апеляційної скарги у даній справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2019 заяву ТОВ "ВРМ-АГРО" про відвід головуючого судді Подобєда І.М. від участі у розгляді апеляційної скарги у справі №908/1949/19 визнано необґрунтованою. Зупинено апеляційне провадження у справі до вирішення питання про відвід судді Подобєда І.М. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2019 для вирішення питання про відвід визначено суддю Березкіну О.В.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.10.2019 в задоволенні заяви ТОВ "ВРМ-АГРО" про відвід головуючого судді Подобєда І.М. від участі у розгляді апеляційної скарги у справі №908/1949/19 відмовлено.

10.10.2019 ухвалою Центрального апеляційного господарського суду поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ВРМ-АГРО" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі №908/1949/19. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 04.11.2019 о 11:30 год.

В судовому засіданні 04.11.2019 представанки позивача підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі: Corso Torini 1/b, Novara (NO) Italy, 28010 (а.с.104).

У судовому засіданні 04.11.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

До Господарського суду Запорізької області Товариством з обмеженою відповідальністю "ВРМ-АГРО" подано позовну заяву до "La Mieleria srl" про стягнення заборгованості за контрактом №4-VRM/LaMiel від 17.09.2018 у сумі 35228,55 євро, що еквівалентно 998192,82 грн.

Між ТОВ "ВРМ-Агро" (Продавець) і "La Mieleria srl" (Покупець) 17.09.2018 укладено контракт №4-VRM/La Miel продажу і поставки товару за пунктом 1.1. якого Продавець продав, а Покупець придбав український натуральний мед врожаю 2018 (товар): натуральний соняшниковий мед гомогенізований - 70 металевих бочок об`ємом 200 л. (вага нетто 290 кг +/- 2%).

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. контракту валюта цього контракту - євро. Оплата товару здійснюється протягом 15 днів після доставки товару, дату якої підтверджує CMR.

Сторони погодили у пункті 7.4. контракту, що будь-який спір, розбіжність або претензія у зв`язку з цим договором або його порушенням, розірванням або недійсністю будуть остаточно вирішені шляхом розгляду у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгівельно-промисловій палаті України та буде розглядатися у відповідності з його Регламентом. Рішення Арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для обох сторін.

Контракт складений в двох примірниках, українською та англійською мовами, по одному для кожної із сторін, де обидва примірники мають однакову юридичну силу для кожної із сторін.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України, передбачено право юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування звернутися до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки, воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За нормами статті 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок врегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з іншими, ніж український, визначений Законом України "Про міжнародне приватне право", в розумінні якого іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, зокрема, якщо хоча б один учасник правовідносин є іноземною юридичною особою (пункт 2 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених статтею 76 цього Закону.

Статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України (стаття 77 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Підставами подання позову в даному випадку до Господарського суду Запорізької області позивач вказує пункт 7 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якого дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України і частину 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, за якою позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З урахуванням пункту 4 частини першої статті 532 Цивільного кодексу України позивач вважає, що місцем виконання зобов`язання відповідача з оплати коштів за отриманий товар є місце реєстрації позивача як юридичної особи.

Дослідивши зміст укладеного контракту, суд апеляційної інстанції встановив, що його умови не визначають територію України як місце здійснення оплати за поставлений товар. Позивачем не надано доказів в підтвердження того, що виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару проводиться на території України.

Крім того, позивачем не враховано частини десятої статті 29 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що позови до відповідача, який не має в Україні місцезнаходження чи місця проживання, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо місцезнаходження відповідача на території України, представництва чи філії в Україні та відомості щодо наявності на території України майна у відповідача.

Таким чином, за встановлених обставин і наведених норм права Господарський суд Запорізької області правильно дійшов висновку про відмову у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Звертаючись з позовними вимогами до Господарського суду Запорізької області позивач вказав про неможливість виконання арбітражного застереження, оскільки такої арбітражної установи, яка зазначена як в українській так і в англійській версії контракту не існує. В Україні існує та діє Міжнародний комерційний арбітражний суд при торгово-промисловій палаті України, натомість в контракті зазначено, що спір передається на розгляд Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгівельно-промисловій палаті України. Згідно англомовної версії контракту зазначена наступна назва арбітражної установи: Internаtional Arbitration Соurt of Chamber of Commerce of Ukraine. Проте, відповідно до англомовного Регламенту суду назва арбітражної установи - INTERNATIONAL COMMERCIAL ARBITRATION COURT AT THE UKRAINIAN CHAMBER OF COMMERCE AND INDUSTRY.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

За частиною другою статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Статтею 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 4 Господарського процесуального кодексу України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається.

До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

У пункті 5 роз`яснень Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" від 31.05.2002 передбачено, що господарським судам слід враховувати, що сторони зовнішньоекономічного договору мають право передбачити у ньому або шляхом укладення окремої угоди (арбітражна умова, арбітражне застереження) передачу спорів, що виникають з такого договору, на вирішення третейського суду (постійно діючого або створеного для вирішення конкретного спору - ad hoc). Ця домовленість повинна чітко визначати, який саме орган вирішення спорів обрали сторони: Міжнародний комерційний арбітражний суд, Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України або інший третейський суд в Україні чи за кордоном.

Господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (пункт 3 статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, Нью-Йорк, 1958).

Здійснюючи аналіз зазначеного сторонами в арбітражному застереженні органу вирішення спорів колегія суддів відхиляє доводи позивача про відсутність вказаної у арбітражному застереженні контракту такої установи як Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгівельно-промисловій палаті України.

У пункті 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року зазначається, що відносно арбітражної угоди судами визнавалося, що вона не може бути виконана, якщо арбітражна угода мала "патологічний характер", головним чином у наступних випадках: і) якщо положення арбітражної угоди були складені нечітко і не містили достатньо вказівок, які б дозволили перейти до арбітражного розгляду, а також якщо в арбітражній угоді призначалася арбітражна установа, яка не існує. Але суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку.

Таким чином, суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. Але вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи.

За змістом статті 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" постійно діючою арбітражною установою (третейським судом) є Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України.

Зазначення у арбітражному застереженні спірного контракту №4-VRM/LaMiel від 17.09.2018 такої арбітражної установи як Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгівельно-промисловій палаті України є лише наслідком неточного перекладу з російської мови на українську слів "торговый". Так, в українській мові "торговый" перекладається як "торговий", "торговельний", "торгівельний".

У даному випадку має також місце тотожність найменування у назві арбітражної установи, а оскільки відповідно до вимог частини 4 статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" найменування юридичної особи не може бути тотожним найменуванню іншої юридичної особи (крім органів місцевого самоврядування), суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в арбітражному застереженні спірного контракту мова іде саме про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, місцезнаходження якого вбачається в мережі Інтернет за офіційною веб-адресою https://icac.org.ua/.

Щодо назви арбітражної установи в англомовній версії контракту, то її назва Іnternаtional Arbitration Соurt of Chamber of Commerce of Ukraine перекладається як Міжнародний арбітражний суд Торгово-промислової палати України. Дійсно даний переклад не є дослівним назві установи, зазначеній в українській версії контракту, оскільки б в такому випадку така назва мала б переклад "Of the International Commercial Arbitration Court at the Chamber of Commerce and Industry of Ukraine", проте відсутність в назві слів "комерційний" не свідчить про відсутність такого органу. Так здійснення пошуку цієї особи в мережі Інтернет в будь-якому випадку відсилає на офіційний сайт Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Таким чином, помилки у зазначенні найменування органу вирішення спорів, а саме в написанні слів "торгово-промисловій" і відсутності в англомовній версії слів "комерційний" не визнаються судом істотними, що дозволяє сторонам звернутися з позовом до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами.

Таким чином, колегія суддів не встановила обставин, які відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для скасування оспорюваної ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у цій справі, як такої, що перешкоджає подальшому провадженні у справі.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВРМ-АГРО" - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.08.2019 у справі №908/1949/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "ВРМ-АГРО".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 25.11.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя С.Г. Антонік