ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. Справа№ 910/2605/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 12.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.08.2019 (повний текст складено 02.09.2019)

у справі №910/2605/19 (суддя - Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк"

до Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг"

про стягнення 376 057 149,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" (надалі - позивач, ПАТ АБ "Укргазбанк") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг" (надалі - відповідач, ПрАТ "Київ-Одяг") про стягнення заборгованості за кредитним договором №3 від 25.02.2009 в сумі 376 057 149,23 грн., з яких 150 000 000, 00 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 18 715 068,46 грн. простроченої заборгованості по процентах, 41 523 287,67 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 10.11.2009 по 31.01.2019, 165 818 793,10 грн. суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період з 10.11.2009 по 31.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зокрема не повернуто кредитні кошти та не сплачено проценти за їх користування, кінцевий строк для сплати яких сплив.

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи, що позивач у 2009 році відступив своє право вимоги за вказаним кредитним договором на користь компанії Jupiter Service LLC на підставі договору уступки права вимоги від 01.04.2009, у зв`язку із чим відповідач в подальшому сплатив на користь компанії заборгованість за кредитним договором №3 від 25.02.2009.

Крім того відповідач просив суд першої інстанції застосувати строки позовної давності, а також закрити провадження у справі, мотивуючи тим, що є таке, що набрало законної сили рішення суду у справі між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 у справі №910/2605/19 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі 150 000 000,00 грн., заборгованість по простроченим процентам в сумі 18 715 068,46 грн., 3% в сумі 40 204 109, 59 грн., інфляційні втрати в сумі 165 818 793,10 грн. та 669 991,45 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції ухвалюючи своє рішення дійшов висновку про те, що договір уступки права вимоги від 01.04.2009 є неукладеним, він не породжує для його сторін будь-яких прав та обов`язків, а тому підстави вважати правовідносини за кредитним договором №3 від 25.02.2009, кредитором за якими є банк, а боржником - ПАТ "Київ-Одяг", припиненими, відсутні. Таким чином, належним кредитором за кредитним договором №3 від 25.02.2009 є саме ПАТ "Укргазбанк", а належним виконанням зобов`язань за вказаним договором відповідачем - є перерахування заборгованості на користь позивача. Отже перерахування відповідачем грошових коштів на користь компанії Jupiter Service LLC не є виконанням відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором №3 від 25.02.2009.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, місцевий господарський суд зазначив, що позивач довідався про наявність у нього порушеного права на стягнення заборгованості за кредитним договором №3 від 25.02.2009 з відповідача саме 02.03.2016, а тому у зв`язку із зверненням ПАТ "Укргазбанк" до суду з позовом у справі №910/3257/16, строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за Кредитним договором №3 від 25.02.2009 з ПАТ "Київ-Одяг" переривався та почався заново з 21.11.2018.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 у справі №910/2605/19 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржуване рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки дійсності договору уступки права вимоги від 01.04.2009. При цьому існує судове рішення, яке набрало законної сили, з тим самим предметом спору та на тих самих підставах.

Також місцевим господарським судом неповно встановлено обставин дотримання позивачем строку для подання позову у цій справі, оскільки строк позовної давності закінчився 10.11.2012, з дати подання позову у справі 6/711.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2019 апеляційну скаргу ПрАТ "Київ-Одяг" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Буравльова С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2605/19 за апеляційною скаргою ПрАТ "Київ-Одяг" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.11.2019.

Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в строк, встановлений п. 4 резолютивної частини, зазначеної ухвали.

28.10.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд залишити апеляційну скаргу ПрАТ "Київ-Одяг" без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Зокрема позивач звертає увагу, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 у справі №910/25766/13, встановлені обставини щодо неукладеності договору уступки права вимоги від 01.04.2009.

У судове засідання 12.11.2019 з`явилися представники учасників справи, які надали пояснення по суті спору.

Так, представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити на підставі того, що договір уступки права вимоги від 01.04.2009 господарськими судами не визнавався недійсним. Відповідно за цим договором борг був сплачений компанії Jupiter Service LLC, що підтверджується матеріалами справи. При цьому представник відповідача просив у разі відмови в задоволенні скарги на цій підставі, задовольнити апеляційну скаргу та скасувати судове рішення з врахуванням пропущення позивачем строку позовної давності для подання позову у цій справі та з тих підстав, що вже існує судове рішення з тим самим предметом та на тих самих підставах.

Представник позивача у судовому засіданні 12.11.2019 проти апеляційної скарги заперечував, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 у цій справі залишити без змін.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 12.11.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 25.02.2009 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерний банк "Укргазбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Укргазбанк" (за договором - банк), та Відкритим акціонерним товариством "Київ-Одяг", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Київ-Одяг", (за договором -позичальник) був укладений кредитний договір №3 (далі - кредитний договір).

Згідно з п. 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 150 000 000, 00 (сто п`ятдесят мільйонів гривень 00 копійок).

У п. 1.2. кредитного договору зазначено, що цільове призначення (мета) кредиту: на поповнення оборотних коштів.

У відповідності до п.п. 1.3.1. п. 1.3. кредитного договору кредит надається з 25.02.2009 по 24.02.2010. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 24.02.2010.

Підпунктом 1.3.2. п. 1.3. кредитного договору визначено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі - в термін, не пізніше 24.02.2010, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін до цього договору або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу цього IV договору.

Згідно п.п. 1.3.3. п. 1.3. кредитного договору позичальник повинен повернути основну суму кредиту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ВАТ АБ "УКРГАЗБАНК", МФО (320478).

У разі ненадходження платежів від позичальника у встановлені дійсним договором строки суми непогашених у строк платежів визнаються простроченими та перераховуються на рахунки простроченої заборгованості наступного банківського дня.

Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок банку.

У п. 1.4. кредитного договору зазначено, що під терміном "плата за кредит" у даному договорі розуміються як проценти так і комісії.

Згідно п.п. 1.4.1. п. 1.4. кредитного договору за користування кредитом у межах встановленого в п.1.3. терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 18% річних.

При цьому, за користування кредитом понад термін, визначений в п.1.3. цього договору, процентна ставка встановлюється в розмірі 28% річних (п.1.4.2. п. 1.4. кредитного договору).

Відповідно до п.п. 1.4.3. п. 1.4. кредитного договору, розрахунок процентів по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості календарних днів у місяці і році (факт/факт).

При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту), до дня повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший та не враховується останній день користування и кредитом.

Підпунктом 1.4.4. п. 1.4. кредитного договору (у редакції угоди про внесення змін №1 від 03.03.2009) визначено, що строк сплати процентів - один раз на місяць, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.3 цього договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору.

Строк сплати процентів за використання кредитних коштів за період з лютого 2009 року по серпень 2009 року включно - не пізніше 10.09.2009.

Проценти сплачуються на рахунок № НОМЕР_1 в ВАТ АБ "УКРГАЗБАНК", МФО (320478), або на рахунок № НОМЕР_2 (у разі погашення процентів у термін до останнього робочого дня місяця, за який сплачуються проценти), а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.3. цього договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору.

Згідно п. 1.5. кредитного договору сторони встановлюють наступний порядок погашення заборгованості за цим договором за рахунок коштів отриманих від позичальника на рахунок № НОМЕР_1 : 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 3) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові комісії; 5) строкові проценти; 6) строкова заборгованість за основним боргом; 7) штрафні санкції за цим договором.

У випадку перерахування грошових коштів на погашення кредиту та/або процентів, та/або комісії з порушенням вищевказаної черговості з вини позичальника, банк вправі самостійно перерозподіляти кошти позичальника, що надійшли, у відповідності з черговістю, викладеною в цьому пункті, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок по відповідних рахунках.

Пунктом 1.6. кредитного договору визначено, що надання банком кредиту здійснюється з позичкового рахунку, визначеного в п.3.1.1. цього договору, шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_3 позичальника для подальшого використання за цільовим призначенням.

Підпунктом 3.3.1. п. 3.3. кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені в п.1.2. дійсного договору цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у порядку та терміни, встановлені цим договором.

Згідно п.п. 3.3.2. п. 3.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати плату за кредит та інші платежі на рахунки, вказані в першому розділі цього договору.

Відповідно до п.п. 3.3.3. п. 3.3. кредитного договору позичальник зобов`язується у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування простроченим кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої п. 1.4.2. цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Згідно п. 5.10. кредитного договору, строк позовної давності (крім вимог про стягнення неустойки) за цим договором становить три роки у відповідності до чинного законодавства України. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені).

Строк дії договору з моменту набрання ним юридичної сили по 25 лютого 2011 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишились невиконаними на момент закінчення строку дії договору (п. 6.9. кредитного договору).

Позивач на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором надав відповідачу кредит в розмірі 150 000 000, 00 грн., що підтверджується випискою по рахунку №206280472.980 з 25.05.2009 по 31.01.2019.

За твердженням позивача, відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по кредиту в сумі 150 000 000, 00 грн., по простроченим процентам в сумі 18 715 068, 46 грн. Також за прострочення сплати кредиту в сумі 150 000 000, 00 грн. позивачем нараховано за період з 10.11.2009 по 31.01.2019 3% в сумі 41 523 287,67 грн. та 165 818 793, 10 грн. інфляційних втрат.

В свою чергу, відповідач проти позову заперечує, оскільки вважає, що право вимоги по кредитному договору №3 від 25.02.2009 перейшло до юридичної особи за законодавством Сполучених Штатів Америки компанії Jupiter Service LLC на підставі договору уступки права вимоги від 01.04.2009, укладеного між зазначеною особою та позивачем.

Договір уступки права вимоги від 01.04.2009 відповідач вважає дійсним.

У зв`язку із зазначеними обставинами, відповідачем перераховано компанії Jupiter Service LLC, як новому кредитору за кредитним договором №3 від 25.02.2009, суму заборгованості за кредитом та процентами, що на його думку є належним виконанням зобов`язань за кредитним договором №3 від 25.02.2009.

Отже, як вважає позивач, невиконання відповідачем умов кредитного договору, а саме несплата коштів, слугувала підставою для звернення останнього до місцевого господарського суду з позовною вимогою про стягнення 376 057 149, 10 грн.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про обгрунтованість правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, проте суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, однією з підстав для часткового задоволення позову у цій справі слугувало рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 по справі №910/25766/13, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016.

Так, у рішенні від 22.12.2015 у справі №910/25766/13 Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що наведений договір уступки права вимоги від 01.04.2009 неукладений, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати правовідносини за кредитними договорами №3 від 25.02.2009 та №82 від 01.10.2008, кредиторами за якими є банк, а боржником - ПАТ «Київ-Одяг» припиненими.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, №. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, №.3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що обставина щодо не укладення договору уступки права вимоги від 01.04.2009 наведена в описовій частині цього рішення і в розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України може бути спростована в загальному порядку. Натомість, доказів наявності судового рішення, яким визнано нікчемним, недійсним або таким, що не породжує будь-яких прав та обов`язків договір уступки права вимоги від 01.04.2009, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та юридичною особою за законодавством США компанією «Юпітер Сервіс» матеріали справи не містять.

Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №910/25766/13) передбачалось, що господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Наведена норма була реалізована Господарським судом міста Києва у своєму рішенні від 22.12.2015 у справі №910/25766/13 шляхом визнання недійсним договору поруки, укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Р.Г.Л. Груп».

Натомість, процесуальне законодавство, що було чинне на момент вирішення справи №910/25766/13 не передбачало право господарського суду визнавати договір неукладеним у разі коли така вимога не була предметом позову, а тому колегія суддів критично оцінює посилання місцевого господарського суду у цій справі на встановлені обставини у справі №910/25766/13.

Адже, встановлюючи права та обов`язки сторін в зобов`язаннях щодо уступки прав вимоги, суд мав оцінити правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися та надати їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

Виходячи із того, що саме на позивача покладається обов`язок обґрунтувати позов, тобто навести ті обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог (підстави позову), суд при визначенні предмету доказування повинен керуватися, зокрема підставами позову.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у 2009 році ПАТ «УКРГАЗБАНК» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості з ПАТ «КИЇВ-ОДЯГ» за кредитним договором №3 від 25.02.2009.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2011 у справі №6/711, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2011, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2011 касаційну скаргу ПАТ АБ "Укргазбанк" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2011 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2011 у справі №6/711 залишено без змін.

Підставою для відмови в задоволенні позову у справі №6/711 стало відступлення права вимоги від ПАТ «УКРГАЗБАНК» до Компанії «Юпітер Сервіс» за договором від 01.04.2009.

Господарськими судами у справі №6/711 було встановлено, що 01.04.2009 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та юридичною особою за законодавством Сполучених Штатів Америки компанією Jupiter Service LLC укладено договір уступки права вимоги, згідно з яким існуюче на момент укладення договору право вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», що виникло з Кредитного договору №3 від 25.02.2009, передано новому кредитору- компанії Jupiter Service LLC.

Новий кредитор - юридична особа за законодавством Сполучених Штатів Америки Компанія Jupiter Service LLC направив на адресу відповідача - ПрАТ «Київ-Одяг» повідомлення, яке було отримано останнім 12.03.2010, про передання компанії Jupiter Service LLC на підставі договору про уступку права вимоги від 01.04.2009 вимоги до ПрАТ «Київ-Одяг», яка виникла за кредитним договором №3 від 25.02.2009 та №82 від 01.10.2008 із змінами та доповненнями.

За таких обставин справи, господарські суди дійшли висновку про те, що право вимоги по кредитному договору №3 від 25.02.2009 і право вимоги по договору іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009 з 01.04.2009 перейшло до нового кредитора - юридичної особи за законодавством Сполучених Штатів Америки компанії Jupiter Service LLC. у повному обсязі, у результаті чого за домовленістю сторін первісний кредитор Банк вибув із основного та акцесорного зобов`язання.

Вищий господарський суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача права вимоги до відповідача щодо виконання кредитного договору №3 від 25.02.2009 та договору наступної іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009. При цьому наголошуючи, що судами правомірно встановлено, що внаслідок повного виконання відповідачем кредитних зобов`язань на користь нового кредитора - юридичної особи за законодавством Сполучених Штатів Америки компанії Jupiter Service LLC іпотека, оформлена договором від 27.02.2009, є припиненою, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, також дана належна юридична оцінка обставинам справи, у звязку з чим підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Тобто, вказане вище рішення Господарського суду міста Києва було залишено чинним за наслідком перегляду судом касаційної інстанцій та відповідно набрало законної сили.

Суд першої інстанції у цій справі не врахував обставини та факти, встановлені рішенням суду в господарській справі №6/711, що набрало законної сили.

При цьому, дані обставини є обов`язковими при вирішенні спору у цій справі та вони не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Слід зазначити, що підставою виникнення господарсько-договірних зобов`язань є господарський договір. Чинне законодавство не містить поняття "господарський договір", а загальне визначення договору передбачено ст. 626 Цивільного Кодексу України, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Застосовуючи це визначення можна сказати, що господарський договір - це домовленість майнового характеру між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання та негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами, яка встановлює, змінює чи припиняє права та обов`язки сторін при здійсненні господарської діяльності.

За способом виникнення договори бувають: формальні, реальні та консенсуальні. Для укладення формального договору необхідне узгодження волевиявлення сторін та вираження волі у певній, визначеній законом формі. Для укладання реального господарського договору необхідні не тільки узгодження волі сторін, а й передача речі - об`єкта договору. Консенсуальні договори виникають у момент реальних намірів сторін, які недвозначно виражені словами або конклюдентними діями. Вони повинні мати письмову форму.

Господарський договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Істотними є умови договору, які визнані такими законодавством, або необхідні для договорів даного виду, усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди, а також ті що стосуються предмета договору, розміру оплати, терміну виконання тощо.

Неукладеним є договір у разі неприйняття пропозиції укласти договір іншою стороною. Господарський договір укладається шляхом направлення пропозиції (оферти) однією стороною та її прийняття іншою стороною (акцепту). Цивільним законодавством передбачено випадки укладення договору із зазначенням строку для відповіді та без зазначення такого. У випадку зазначення строку для відповіді договір вважається укладеним, якщо особа, яка зробила пропозицію, одержала від іншої сторони відповідь про прийняття пропозиції протягом зазначеного строку. У випадку, коли строк для відповіді не зазначався, договір вважається укладеним, якщо інша сторона негайно заявила про прийняття пропозиції або письмова відповідь одержана протягом нормально необхідного для цього часу.

Таким чином, неукладеними є договори:

а) якщо між сторонами не досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов;

б) якщо одна сторона направила пропозицію укласти договір, а інша не прийняла її;

в) якщо сторони у випадках, передбачених законодавством, не вжили заходів досудового врегулювання розбіжностей, що виникли під час укладання відповідного договору;

г) якщо не відбулося передачі майна, коли договір є реальним.

Так, господарськими судами у справі №6/711 встановлено, що при укладанні договору уступки права вимоги сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, тобто був встановлений факт укладення вказаного договору, внаслідок чого відповідачем було повно виконано кредитне зобов`язання на користь нового кредитора - юридичної особи за законодавством Сполучених Штатів.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, оскільки дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений.

Щодо доводів скаржника про існування рішення з тим самим предметом та на тих самих підставах, з урахуванням якого слід закрити провадження у справі №910/2605/19, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У розумінні зазначених норм позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників господарського процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Для застосування підстави для закриття провадження у справі, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову. Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає особі звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави для закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень, закріплених в пункті 2 частини 1 статті 175 та пункті 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 18.10.2018 у справі №910/9158/16.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом позову у справах є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

При цьому, тотожність позовних вимог у різних справах полягає не лише в аналогічності обраного позивачем способу захисту. Зокрема тотожність позовних вимог про стягнення заборгованості виявляється в аналогічності розміру, кількості та однаковій правовій природі заявлених до стягнення сум.

Судом апеляційної інстанції враховано, що за розміром та своєю правовою природою заявлені до стягнення у цій справі та справі №6/711 суми є неоднаковими.

Крім того, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, предметом спору у справі №6/711 на відміну від предмету спору по справі №910/2605/19 яка розглядається, було стягнення заборгованості в сумі 169 533 205, 45 грн і звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3 від 25.02.2009.

В той же час предметом позову у справі, яка переглядається є заявлена вимога про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором в сумі 376 057 149, 23 грн. Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в позовній заяві, у справі №910/2605/19 не заявлялась.

Зазначене свідчить про відмінність предмету позову і підстав, про які зазначено в рішенні суду по справі №6/711 між предметом і підставами позову, з яким Банк звернувся до суду у справі №910/2605/19.

Розглянувши спір у справі №910/2605/19, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до частини третьої статті 346 Господарського кодексу України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 150 000 000, 00 грн. Відповідачем вказана обставина визнається.

Також з матеріалів справи вбачається, що 01.04.2009 між ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» та юридичною особою за законодавством Сполучених Штатів Америки компанією Jupiter Service LLC було укладено договір уступки права вимоги, згідно з яким існуюче на той момент право вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», що виникло з кредитного договору №3 від 25.02.2009, було передано новому кредитору компанії Jupiter Service LLC (том 1, аркуш справи 76).

З боку компанії Jupiter Service LLC, вказаний договір уступки права вимоги було підписано Генріхом Севіяном, який діяв на підставі довіреності, виданої Анатолієм Кіржнером. Матеріали справи не містять доказів того, що вказана довіреність станом на дату укладення договору уступки прав вимоги не була чинною, або відкликаною.

Відповідно до Рішення Зборів учасників компанії Jupiter Service LLC від 15.02.2006, з цієї дати Анатолій Кіржнер є єдиним акціонером цієї Компанії.

Відповідно до Рішення Зборів учасників компанії Jupiter Service LLC від 16.02.2006, з цієї дати Анатолій Кіржнер є директором цієї Компанії. Станом на дату видачі цієї довіреності Анатолій Кіржнер був єдиним акціонером компанії Jupiter Service LLC, з кількістю акцій 100 % від їх загального розміру та її директором.

Отже, зазначений договір про відступлення права вимоги набрав чинності з моменту підписання сторонами, тобто з 01.04.2009 (п. 7.2. договору про відступлення права вимоги).

На виконання вимог ст.ст. 516, 517 Цивільного кодексу України новий кредитор-юридична особа за законодавством Сполучених Штатів Америки Компанія Jupiter Service LLC направив на адресу відповідача - ПАТ «Київ-Одяг» повідомлення про передання компанії Jupiter Service LLC на підставі договору про уступку права вимоги від 01.04.2009 всіх зобов`язань ПАТ «Київ-Одяг», що виникають за кредитними договорами №3 від 25.02.2009 та № 82 від 01.10.2008 із змінами та доповненнями, яке було отримано ПАТ «Київ-Одяг» 12.03.2010 (том 1, аркуш справи 77).

Заборгованість ПАТ «Київ-Одяг» за кредитним договором №3 від 25.02.2009 перед новим кредитором повністю погашена, підтвердженням чого є платіжні доручення:

- №2 від 02.04.2010 на суму 12 120 785, 00 грн.;

- №3 від 02.04.2010 на суму 15 379 215, 00 грн.;

- №4 від 02.04.2010 на суму 14 287 134, 00 грн.;

- №5 від 02.04.2010 на суму 13 212 866, 00 грн.;

- №6 від 06.04.2010р. на суму 15431200, 00 грн.;

- №7 від 06.04.2010 на суму 17 068 800, 00 грн.;

- №8 від 06.04.2010 на суму 17 270 829, 00 грн.;

- №9 від 06.04.2010 на суму 15 229 171, 00 грн.;

- №11 від 24.12.2010 на суму 5 000 000, 00 грн.;

- №15 від 24.12.2010 на суму 10 000 000, 00 грн.;

- №16 від 24.12.2010 на суму 10 000 000, 00 грн.;

- №19 від 24.12.2010 на суму 5 000 000, 00 грн.;

- №20 від 24.12.2010 на суму 30 000 000, 00 грн.;

- №21 від 28.12.2010 на суму 6 000 000,00 грн.;

- №22 від 28.12.2010 на суму 6 000 000, 00 грн.;

- №23 від 28.12.2010 на суму 20 000 000, 00 грн.;

- №24 від 28.12.2010 на суму 29 000 000,00 грн.;

- №25 від 28.12.2010 на суму 1 993 569, 00 грн., належним чином засвідчені копії яких надані суду і залучені до матеріалів справи (том 1, аркуші справи 79-84).

Відповідно умови кредитного договору виконані, що підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Внаслідок заміни кредитора в кредитному договорі №3 від 25.02.2009 ПАТ «Київ-Одяг» з 01.04.2009 не є боржником ПАТ АБ «Укргазбанк», що свідчить про відсутність у останнього права вимоги до відповідача.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1-3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Вказаний правочин містить всі істотні умови: предмет, ціну, строк, що не оспорюється сторонами у цій справі. За таких умов вказаний договір уступки права вимоги є укладеним.

Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позову про визнання договору про відступлення права вимоги від 01.04.2009 р. недійсним сторонами цього правочину не заявлялось. Рішення суду про визнання вказаного правочину недійсним в судовому порядку не приймалось, матеріали справи такого рішення не містять. Таким чином, вказаний правочин є дійсним.

ПАТ АБ «Укргазбанк» не наведено обставин щодо недосягнення істотних умов, з яких договір про відступлення права вимоги від 01.04.2009 є неукладеним, як і не надано доказів на підтвердження того, що вказаний договір є недійсним чи оскаржений у встановленому законом порядку.

Таким чином, позивач не є кредитором за кредитним договором №3 від 25.02.2009, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Європейським судом з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Аналогічну правову позицію підтримано Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі №6-2469цс16.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (ст. 261 ЦК України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Так, ПАТ "УКРГАЗБАНК" у листопаді 2009 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ПАТ "КИЇВ-ОДЯГ". Рішенням Господарського суду міста Києва у справі 6/711 від 09.06.2011, яке набрало законної сили, у задоволенні у позові було відмовлено.

В подальшому ПАТ "УКРГАЗБАНК" звернулось Господарського суду міста Києва з позовом до юридичної особи за законодавством США компанія "Юпітер Сервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.Г.Л. Груп" про стягнення 242 993 569,10 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі 910/25766/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016, у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено повністю.

При цьому рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі 910/25766/13 набрало законної сили 02.03.2016.

Отже, в силу ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, строк позовної давності за позовними вимогами у даній справі почався 02.03.2016.

В подальшому, ПАТ "Укргазбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київ-одяг" про визнання неналежним виконання Публічним акціонерним товариством "Київ-одяг" зобов`язань за кредитним договором №82 від 01.10.2008 та кредитним договором №3 від 25.02.2009; в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Київ-одяг" в розмірі 129 565 500, 00 грн. (з яких: 100 779 142, 04 грн. за Кредитним договором №82 від 01.10.2008 та 28 786 357, 96 грн. за Кредитним договором №3 від 25.02.2009) перед Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк", звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки, посвідченим 27.10.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрованим в реєстрі за №9042 та Договором наступної іпотеки без оформлення заставної, посвідченим 27.02.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрованим в реєстрі за №449, а саме: адміністративно-виробничий комплекс, загальною площею 20907,6 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2Б, що складається з адміністративного приміщення (Літера А), загальною площею 4883,30 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 80; приміщення гаража (Літера Д), загальною площею 49,80 кв.м; склади для зберігання товарів (холодний 1, 2, 6, столова) (Літера Ж, Е), загальною площею 716,50 кв.м; склади для зберігання товарів (7, 12, 16, 17, 6) (Літера В), загальною площею 2791, 20 кв.м; склади для зберігання товарів (3, 10, 11, 5) (Літера Г), загальною площею 4299,50 кв.м; склади для зберігання товарів (1, 2, 9, 15, 21, 22, 19, 4а) (Літера Б), загальною площею 8167,30 кв.м (кадастровий номер земельної ділянки :78:127:0003) шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк"; визнання за Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" права власності на адміністративно-виробничий комплекс, загальною площею 20907,6 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2 Б (кадастровий номер земельної ділянки :78:127:0003).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2016 у справі 910/3257/16 вказаний позов задоволено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 по справі 910/3257/16 змінено рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2016 по справі №910/3257/16. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.11.2018 у справі №910/3257/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2016 у справі №910/3257/16 скасовано. Провадження у справі №910/3257/16 в частині вимог про визнання неналежним виконання ПАТ "Київ-Одяг" зобов`язань за кредитним договором №82 від 01.10.2008 та кредитним договором №3 від 25.02.2009 закрито. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно ч. 2,3 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Отже, у зв`язку із зверненням ПАТ "Укргазбанк" до суду з позовом у справі №910/3257/16, строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №3 від 25.02.2009 з ПАТ "Київ-Одяг" переривався та почався заново з 21.11.2018.

Враховуючи вищевикладене, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для задоволення позовних вимог у цій справі, оскільки не встановлено порушення прав позивача, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення коштів на користь позивача є помилковим, відповідно, задоволення позову з наведених підстав, є неправомірним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за результатами перегляду справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, встановив, що висновки суду першої інстанції зроблені з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановленними обставини справи, які не доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі щодо відсутності порушенного права позивача, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір покладається на позивача, за подачу апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 у справі №910/2605/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2019 у справі №910/2605/19 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у позові Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" відмовити.

4. Судовий збір за подачу позовної заяви залишити за Публічним акціонерним товариством "Укргазбанк".

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вулиця Єреванська, будинок 1; ідентифікаційний код 23697280) на користь Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг" (04073, м. Київ, вулиця Куренівська, будинок 2-Б; ідентифікаційний код 01554255) 1 004 987 (один мільйон чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) грн. 18 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

7. Матеріали справи №910/2605/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 28.11.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов