ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.11.2019 Справа № 905/1832/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Доннік Н.В.

розглянувши матеріали справи за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Часівоярський вогнетривкий комбінат (84551, Донецька область, м. Часів Яр, вул. Комсомольська, 1, )

про стягнення 11 385, 31 грн., з яких: основний борг 61,81 грн., пеня 7 461,22 грн., 3% річних 1 464,19 грн., інфляційні втрати 2 398,09 грн.

представники сторін:

від позивача Єфременко О.О. довіреність № 14-192 від 17.05.19

від відповідача Медведєв Л.Ю. довіреність № 12/6-94 від 14.02.18

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Часівоярський вогнетривкий комбінат про стягнення 11 385, 31 грн., з яких: основний борг 61,81 грн., пеня 7 461,22 грн., 3% річних 1 464,19 грн., інфляційні втрати 2 398,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3330/1718-БО-6 від 18.10.2017р.

Ухвалою суду від 02.10.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1832/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.10.2019р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №12/2-248 від 09.10.2019р., в якому останній заперечує щодо вимоги про стягнення пені.

Представник позивача у судове засідання з`явився, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

18.10.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством Часівоярський вогнетривкий комбінат (споживач) був підписаний договір №3330/1718-БО-6 (далі договір) постачання природного газу, за приписами п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору природний газ, що постачається цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

За правилами п.2.1 укладеного сторонами договору (в редакції додаткової угоди №2 від 19.04.2018р.) постачальник передає споживачу з 01.04.2018р. по 31.05.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом 4,360 тис. куб. метрів.

Згідно з п.3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

За змістом п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7 907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488,64 грн.

За приписами п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з п. 8.2 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018р.) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше підвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 12.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 19.04.2018р.) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017р. до 31.05.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір, та укладені в його межах додаткові угоди підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору між позивачем та відповідачем було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.10.2017р. у жовтні 2017 року на суму 18 645,18 грн.,

- б/н від 30.11.2017р. у листопаді 2017 року на суму 226 304,06 грн.,

- б/н від 31.12.2017р. у грудні 2017 року на суму 204 869,23 грн.,

- б/н від 31.01.2018р. у січні 2018 року на суму 152 558,35 грн.,

- б/н від 28.02.2018р. у лютому 2018 року на суму 187 827,62 грн.,

- б/н від 31.03.2018р. у березні 2018 року на суму 184 022,69 грн.,

- б/н від 30.04.2018р. у квітні 2018 року на суму 20 087,45 грн.

Позивач поставив природний газ на загальну суму 994 314,58 грн.

Відповідачем вартість поставленого природного газу була оплачена частково на суму 994 252,77 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявлено вимогу, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 61,81 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобов`язання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою жовтня 2017 року на суму 18 645,18 грн. 25.11.2017р. включно,

- за поставкою листопада 2017 року на суму 226 304,06 грн. 25.12.2017р. включно,

- за поставкою грудня 2017 року на суму 204 869,23 грн. 25.01.2018р. включно,

- за поставкою січня 2018 року на суму 152 558,35 грн. 25.02.2018р. включно,

- за поставкою лютого 2018 року на суму 187 827,62 грн. 25.03.2018р. включно,

- за поставкою березня 2018 року на суму 184 022,69 грн. 25.04.2018р. включно,

- за поставкою квітня 2018 року на суму 20 087,45 грн. 25.05.2018р. включно.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором №3330/1718-БО-6 від 18.10.2017р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки щодо оплати вартості поставленого газу в повному обсязі, вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 61,81 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.8.2 договору, позивачем заявлена до стягнення пеня за загальний період з 28.11.2017р. по 25.11.2018р. на суму 7 461,22 грн.

Судом враховано, що відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Часів Яр, Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 N 1053-р.

Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає інформацію про проведення АТО на території м. Часів Яр, Донецької області загальновідомою.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси від 13.01.2015 № 85-VIII (набрав чинності з 07.02.2015) у редакції Закону України Про державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 № 928-VIII, метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Законом України Про державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 № 928-VIII дію ст. 1 зупинено до завершення антитерористичної операції, яка у спірний період та на цей час триває.

Аналізуючи норми Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси судом відзначається, що для того щоб застосувати положення вказаного Закону необхідною умовою є додержання суб`єктного складу учасників правовідносин щодо споживання енергетичних ресурсів. Зокрема, правовідносини щодо споживання енергетичних ресурсів повинні виникнути між енергопостачальною компанією та підприємством виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Судом враховано правову позицію викладену у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2019 по справі №913/66/18, в якій зокрема, зазначено, що Публічне акціонерне товариство НАК Нафтогаз України є енергопостачальною компанією, а природний газ є енергетичним ресурсом.

Отже, у спірних правовідносинах позивач є енергопостачальною організацією.

Відповідно до ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги (тут і далі в редакції, чинній на момент набрання чинності Закону від 13.01.2015 № 85-VIII) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 названого Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до п.1.2 договору природного газу №3330/1718-БО-6 від 18.10.2017р. природний газ, що постачається цим договором, використовується Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Рішенням виконавчого комітету Часовоярської міської ради №6 від 25.01.2006 «Про визначення виробників послуг у місті Часів Ярі та виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді територіальної громади міста Часів Яр» виробником послуг у місті Часів Яр, зокрема, визначено Відкрите акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (а.с. 120).

Тобто, з наведеного вбачається, що відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг для бюджетних установ/організацій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що правовідносини які склались між позивачем та відповідачем по договору стосуються споживання енергетичних ресурсів підприємством виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, що надавав такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015 розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3330/1718-БО-6 від 18.10.2017р.

Враховуючи, що встановлений законодавцем мораторій на вимоги позивача до відповідача щодо спірної суми пені за своєю сутністю є компенсаційним засобом держави для виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, так само як і ст. 8 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" запроваджено мораторій на вимоги щодо нарахування та стягнення пені зі споживачів за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги (у тому числі з газопостачання).

Тією мірою, якою виконавці/виробники житлово-комунальних послуг обмежені законодавчо у нарахуванні пені по відношенню до споживачів таких послуг, які знаходяться на території проведення антитерористичної операції, держава пропорційно та з урахуванням забезпечення суспільного інтересу відносно обставин, які в силу ст. 2, 17 Конституції України відносяться до виключної сфери компетенції/відповідальності держави (проведення АТО), позивач, який перебуває під державним управлінням, також обмежений в цьому праві відносно виробників/виконавців житлово-комунальних послуг на території проведення антитерористичної операції (зокрема відповідача), що в повній мірі відповідає критеріям правомірного втручання в право мирного володіння у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за загальний період з 28.11.2017р. по 25.11.2018р. на суму 7 461,22 грн., враховуючи поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси.

За таких обставин нарахування пені за вищевикладених умов не має здійснюватися на підставі наведених вимог закону.

Тому, позовні вимоги про стягнення пені в сумі 7 461,22 грн. не підлягають задоволенню.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних за загальний період з 28.11.2017р. по 31.07.2019р. на суму 1 464,19 грн.

Здійснений позивачем розрахунок % річних є арифметично вірним та підлягає задоволенню в розмірі 1 464,19 грн.

Крім того, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу за період з 01.06.2018р. по 31.10.2018р. на суму 20 847,45 грн. в розмірі 583,92 грн.; за період з 01.11.2018р. по 30.06.2019р. на суму 645,73 грн. в розмірі 38,34 грн.; за період з 01.05.2018р. по 31.10.2018р. на суму 61 090,72 грн. в розмірі 1 775,83 грн.

Розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним та підлягає задоволенню в розмірі 2 398,09 грн.

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства Часівоярський вогнетривкий комбінат про стягнення: 61,81 грн. основного боргу - задовольнити; 7 461,22 грн. пені відмовити у задоволенні; 1 464,19 грн. 3% річних - задовольнити; 2 398,09 грн. інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Часівоярський вогнетривкий комбінат на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 61,81 грн. основного боргу, 1 464,19 грн. 3% річних, 2 398,09 грн. інфляційних втрат, витрати на оплату судового збору в сумі 662,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 25.11.2019р. складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.11.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ).

Відповідач: Публічне акціонерне товариство Часівоярський вогнетривкий комбінат (84551, Донецька область, м. Часів Яр, вул. Комсомольська, 1, ).

Суддя О.М. Сковородіна