ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. м.Київ Справа№ 910/8865/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019

у справі №910/8865/19 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київагронафтотрейд"

до Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст»

про стягнення 36 621,43 грн.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київагронафтотрейд" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» (далі-відповідач) 36 621,43 грн, з яких: 27 015,40 грн - пеня, 7 329,18 грн - інфляційних втрат та 2 276,85 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №2-10 від 15.02.2016 про закупівлю товарів за державні кошти.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8865/19 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київагронафтотрейд" на користь Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» пеню у розмірі 25 059,23 грн, інфляційні втрати у розмірі 7 329,18 грн, 3 % річних у розмірі 2 276,85 грн та судовий збір у розмірі 1 819,18 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги. При цьому вказав на те, що оскільки позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 15.06.2018 по 22.04.2019, а до суду з даним позовом звернувся 05.07.2019, тому суд першої інстанції дійшов висновку про застосування строку позовної давності за період з 15.06.2018 по 05.07.2018 та як наслідок про відмову цій частині позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8865/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, скаржником заявлено клопотання в апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, враховуючи період нарахування пені та звернення позивача з даним позовом до суду, скаржник стверджує, що у даному випадку підлягає застосуванню спеціальний річний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові в цій частині вимог.

Також, скаржник стверджує, що заявлені позивачем суми інфляційних втрат та 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки ним здійснювалися розрахунки основної заборгованості безпосередньо на розрахунковий рахунок позивача та вказувались призначення платежу, проте останній на власний розсуд встановив черговість зарахування коштів які були отримані від нього за постачання товару за Договором, а також стягнутих державною виконавчою службою штрафних санкцій на виконання рішення суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019, справу №910/8865/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 поновлено Комунальному підприємству по утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі №910/8865/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі №910/8865/19; розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі №910/8865/19 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

З урахуванням приписів частини 1 статті 270 та частини 1 статті 252 ГПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей передбачених у Главі «Апеляційне провадження».

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м.Києва від 27.08.2018 у справі №910/7919/18 позов задоволено, стягнуто з Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» на Товариства з обмеженою відповідальністю "Київагронафтотрейд» заборгованість за Договором №2-10 від 15.02.2016 про закупівлю товарів за державні кошти у розмірі 100 000,00 грн, пеню у розмірі 81 636,92 грн, 3% річних у розмірі 8 542,45 грн, інфляційні втрати у розмірі 38 731,50 грн та судовий збір у розмірі 3 433,66 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 у справі №910/7919/18 рішення Господарського суду м.Києва від 27.08.2018 скасовано частково та викладено його резолютивну частину у наступній редакції: « 1. Позов задовольнити частково. 2.Стягнути з Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" (01013, м. Київ, Набережно-Печерська дорога,2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київагронафтотрейд" (88000, м. Ужгород, вул. Анкудінова, 4, ) 100 000 (сто тисяч) 00 грн основного боргу, 37453 (тридцять сім тисяч чотириста п`ятдесят три) 87 грн інфляційних втрат, 8 539 (вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) 83 грн 3% річних. 3. В іншій частині позову відмовити. 4. Стягнути з Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" (01013, м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київагронафтотрейд" (88000, м. Ужгород, вул. Анкудінова, 4, ) 2 189 (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять) 90 грн судового збору за подання позовної заяви.».

Зазначене судове рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості поставленого товару за Договором №2-10 від 15.02.2016 про закупівлю товарів за державні кошти, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 100 000,00 грн, належним чином підтверджений, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за укладеним договором у розмірі 100 000,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Оскільки позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3%річних здійснено не за кожним відсотковим періодом окремо, а наростаючим підсумком, суд апеляційної інстанції здійснивши перерахунок присудив до стягнення 37 453,87 грн інфляційних втрат та 8 539,83 грн 3% річних.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 81 636,92 грн пені, то судом апеляційної інстанції застосовано строк позовної давності та в позові в цій частині відмовлено.

17.12.2018 Господарським судом міста Києва було видано наказ по справі №910/7919/18, за яким сума основного боргу становить 100 000,00 грн, сума інфляційних втрат, 3% річних та судового збору складає 48 183,64 грн.

10.01.2019 старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58029574 на підставі наказу Господарського суду міста Києва №910/7919/18 від 17.12.2018.

Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Оплати, які здійснювались відповідачем на користь позивача за наказом суду від 17.12.2018 у період з 01.02.2019 по 08.02.2019 були зараховані позивачем, як частина погашення штрафних санкцій. Оплата суми основного боргу здійснювалась наступним чином: 08.02.2019 в сумі 15 818,71 грн, 12.02.2019 на суму 4 181,25 грн, 28.02.2019 на суму 5 000,00 грн, 01.03.2019 на суму 10 000,00 грн, 07.03.2019 на суму 5 000,00 грн, 11.03.2019 на суму 5 000,00 грн, 25.03.2019 на суму 5 000,00 грн, 29.03.2019 на суму 5 000,00грн, 01.04.2019 на суму 5 000,00 грн, 02.04.2019 на суму 5 000,00 грн, 04.04.2019 на суму 5 000,00 грн, 08.04.2019 на суму 10 000,00 грн, 16.04.2019 на суму 5 000,00 грн, 19.04.2019 на суму 5 000,00 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, положеннями ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено період часу, за який можуть бути нараховані штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) за прострочення виконання зобов`язання і який не може перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, якщо законом або укладеним між сторонами договором не передбачено іншої тривалості даного періоду.

Тобто, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Разом з тим, пунктом 7.4 Договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, яка розраховується від суми боргу за весь період прострочення платежів (цим договором не передбачено застосування ч.6 ст.232 ГК України) починаючи з дня, наступного за днем, визначеним п. 4.3 цього договору, коли зобов`язання мало бути виконано, до дати повного виконання розрахунку покупцем за отриманий товар, та нараховується продавцю до сплати незалежно від строків надходження, наявності або відсутності бюджетного фінансування.

Отже, сторони на власний розсуд погодили період нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання зобов`язання, який не припиняється зі спливом шести місяців, передбачених ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, та триває до повного виконання грошового зобов`язання за Договором.

Крім того, зобов`язання, яке існувало на момент дії договору, однак лишилося невиконаним, підлягає виконанню незалежно від того, що термін дії договору закінчився. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 927/333/17.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом в частині стягнення пені. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Щодо можливості стягнення у судовому порядку суми пені з урахуванням встановлених законом строків позовної давності Верховним Судом України висловлено позицію, яка полягає у тому, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (постанови ВСУ №6-3006цс15 від 08.06.2016; № 6-1138цс15 від 25.05.2016, №910/29752/15 від 08.02.2017).

Так, у вказаних постановах Верховного Суду України зазначено наступне: «Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.»

Таким чином, позовна вимога про стягнення пені пов`язана з триваючим правопорушенням - простроченням виконання зобов`язання. Оскільки пеня стягується у певних відсотках від простроченого зобов`язання за кожен день такого прострочення, то строк позовної давності (один рік) починається для кожної позовної вимоги про сплату пені окремо за кожен прострочений день та обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за період з 15.06.2018 по 22.04.2019, при цьому до суду з даним позовом позивач звернувся 05.07.2019.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було пропущено строк позовної давності за період з 15.06.2018 по 05.07.2018.

В той же час, як вірно встановлено суд першої інстанції період нарахування пені з 06.07.2018 по 22.04.2019 заявлено позивачем в межах позовної давності визначеною ст.258 Цивільного кодексу України.

З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача пені за Договором у період з 06.07.2018 по 22.04.2019 в даному випадку не сплив, а тому правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 25 059,23 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині вимог, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов`язання, приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2 276,85 грн та інфляційних втрат у розмірі 7 329,18 грн за період з 15.06.2018 по 22.04.2019 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Посилання скаржника на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст.534 Цивільного кодексу України, колегією суддів відхиляються, оскільки, по-перше, укладаючи Договір, сторони не узгоджували будь-яку черговість погашення боргу у випадку його виникнення; по-друге, стягнення заборгованості здійснювалося фактично в порядку виконавчого провадження; по-третє, як свідчать матеріали справ, в реквізитах "Призначення платежу" вказувалось як загальна підстава - "погашення заборг. За паливо.Зг.дог.2-10 від 15.02.16р./у т.ч. ПДВ 833,33 грн.» без конкретизації, що зазначені коштів перераховуються на погашення основної суми заборгованості.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8865/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі №910/8865/19 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/8865/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 27.11.2019.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук