ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1615/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач)

суддів: Березкіна О.В., Іванова О.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «АЗОВОПТТОРГ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2019р. (суддя Зінченко Н.Г., дата складання повного судового рішення 02.09.2019р.) у справі №908/1615/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроскоп Інтернешнл»,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «АЗОВОПТТОРГ»,

про стягнення 58 991,20 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу № 18 НХ 044 ОДСД від 16.07.2018р., 34 301,32 грн. пені, 48 399,12 грн. штрафу, 19 363,33 грн. 20 % річних, 6 098,20 грн. інфляційних витрат

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019р. до господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроскоп Інтернешнл» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «АЗОВОПТТОРГ» про стягнення 58 991,20 грн. основного боргу, 34 301,32 грн. пені, 48 399,12 грн. штрафу, 19 363,33 грн. 20 % річних, 6 098,20 грн. інфляційних витрат.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.09.2019 у справі №908/1615/19 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «ВКФ «АЗОВОПТТОРГ» на користь ТОВ «Агроскоп Інтернешнл» 58991 грн. 20 коп. основного боргу, 33741 грн. 62 коп. пені, 48399 грн. 12 коп. штрафу, 19363 грн. 33 коп. 20 % річних, 6098 грн. 20 коп. інфляційних втрат , в решті позову відмовлено.

Вказане рішення обгрунтоване невиконанням відповідачем обов`язку з оплати поставленого позивачем товару в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову господарський суд виходив з того, що позивачем при нарахуванні пені не дотримано вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- позивач не надав до суду жодної специфікації на підтвердження кількості, асортименту, номенклатури та ціни поставленого товару, разом з тим, наявність специфікації про поставлений товар є обов`язковою та безальтернативною вимогою Закону і відсутність специфікацій є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову;

- у наданих позивачем видаткових накладних відсутні посилання на посаду особи, яка відповідальна за здійснення господарської операції з боку ТОВ «ВКФ «Азовоптторг» та не зазначені прізвище та ініціали такої посадової особи, а підпис, що вчинений на документі, належить невідомій особі;

- при нарахуванні пені позивачем неправильно визначено кількість днів прострочення за період з 17.08.2018 по 06.09.2018 (20 днів замість правильного 21);

- в рішенні суду дати з 22.11.2018 по 19.06.2019 визначені, як остання оплата за товар, але останній платіж було здійснено 22.11.2018, а позовну заяву направлено 11.03.2019, отже, розрахунок суду з приводу нарахування пені виконаний невірно, розмір пені становить 29220грн.52коп.;

- позивачем заявлена вимога про стягнення 3598,46грн. інфляційниї втрат, разом з тим госпрдарський суд виніс рішення про стягнення з відповідача 6098,20грн. інфляційних втрат;

- позивачем заявлені позовні вимоги в частині стягнення 20% річних в сумі 16163грн., разом з тим, господарським судом стягнуто 19363,33грн. річних відсотків, тобто господарський суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №908/1615/19 та ухвалено розгляд апеляційної скарги провести у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмово провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 16.07.2018 ТОВ «Агроскоп Інтернешнл», (продавцем) та ТОВ «ВКФ «АЗОВОПТТОРГ», (покупцем) укладено договір купівлі-продажу № 18НХ044ОДСД, відповідно до умов п.1.1 якого продавець зобов`язався поставити та передати у власність покупця товар, найменування та асортимент якого вказується в специфікації - додатку до даного договору, яка становить його невід`ємну частину, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість, згідно умов договору.

Ціна на товар є договірною. Ціни, загальна вартість, найменування товару визначаються в еквіваленті національної валюти України - гривні до долара США/Євро або в гривні та зазначаються у додатку (ах) до договору. (п.2.1)

Відповідно до п. 2.3, 2.4 договору графік оплати вказується в додатках до договору. Оплата по договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця на підставі умов договору або на підставі рахунку-фактури.

Згідно з п. 1.2 договору всі додатки і додаткові угоди до Договору становлять його невід`ємну частину і складають єдиний правочин.

Додатком № 1 ЗП від 16.07.2018 до договору купівлі-продажу № 18 НХ 044 ОДСД від 16.07.2018 є специфікація, в якій сторони визначили назву товару (препарату), одиниці виміру, кількість товару, ціну за одиницю виміру в USD, суму в USD та кінцевий строк поставки товару.

Специфікація № 1 ЗП від 16.07.2018 оформлена на поставку препарату «Косайд» 2000 в.г.(5кг) в кількості 1455 кг на загальну суму поставки 18333,00 USD, з кінцевим строком поставки - 27.07.2018.

Крім того, вказаною специфікацією сторони узгодили, що покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 100 % вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку (ах) до договору або замовлені покупця, але не пізніше 20.07.2018.

Ця специфікація підписана продавцем та покупцем і скріплена печатками товариств.

Додатковою угодою від 16.07.2018 сторонами визначені умови поставки, а саме: поставка товару здійснюється на умовах Правил Інкотермс 2010, поставка на умовах EXW (склад Продавця) або СРТ, про що зазначається у видатковій накладній; СРТ - поставка за рахунок Продавця; адреса доставки товару Покупцю на умовах СРТ: Одеська область, Татарбунарський район, с. Базар`янка.

Згідно з п. 3.1 Договору поставка товару може здійснюватися окремими частинами - партіями. Партією товару сторони визнають кількість та асортимент товару, зазначений в окремій видатковій накладній. До моменту фактичного отримання товару (партії товару) покупець зобов`язаний надати Продавцю довіреність на отримання відповідного товару (партії товару) згідно з формою, затвердженою сторонами в додатку до Договору.

Пунктами 3.8, 3.9 Договору сторони визначили, що товар вважається прийнятим Покупцем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником Покупця від представника Продавця/перевізника у відповідності до видаткової накладної. Право власності на товар переходить до Покупця з моменту прийняття товару Покупцем.

За умовами п. 4.12 Договору позивач прийняв на себе зобов`язання поставити та передати товар Покупцеві у відповідності з умовами Договору.

Відповідач, в свою чергу, зобов`язався здійснити оплату товару в терміни та на умовах, визначених Договором; прийняти товар від Продавця у порядку, передбаченому Договором. (п. 4.1 Договору).

Згідно з п. 6.1 договору у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених в договорі, покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті товару від своєчасно неоплаченої суми заборгованності за кожний день прострочення оплати до моменту повної оплати, а також 20 процентів річних від простроченої суми.

П. 6.2 Договору передбачено, що в разі порушення Покупцем строків попередньої оплати та/або оплати за товар відповідно до графіку, встановленого Договором, Продавець має право стягнути з Покупця штраф у розмірі 10 % від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої вартості товару. Штраф сплачується за кожне порушення строків проведення оплати, встановлених Договором.

Відповідно до п. 8.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання повноваженими представниками сторін та його скріплення печатками сторін і діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Позивач, на виконання умов договору поставив відповідачу товар - препарат «Косайд» 2000 в.г.(5кг) в загальній кількості 1455 кг на загальну суму 483991,20 грн., що підтверджується видатковими накладними № АІ000021567 від 18.07.2018 та №АІ000021577 від 18.07.2018, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Відповідач обов`язок з оплати товару здійснив частково, на суму 425000,00грн.

Решту суми відповідач не сплатив, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача 58991,20грн. заборгованності.

У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання щодо сплати заборгованності за товар не здійснив, позивач, крім основного боргу, просив стягнути 34301,32 грн. пені, 48399,12 грн. штрафу, 19363,33 грн. 20 % річних, 6098,20 грн. інфляційних витрат.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст.ст.525, 526 ЦК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач порушив зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару, належних та допустимих доказів, які б спростовували таке порушення, відповідач не надав, тому господарським судом обгрунтовано визнано позовні вимоги про стягнення 58991,20грн. грн. основного боргу, 48399,12 грн. штрафу, 6098,20 грн. інфляційних втрат та 19363,33 грн. 20 % річних такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, господарським судом було задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 33741,62грн.

При цьому господарський суд послався на приписи ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Між тим, відповідно до частини 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами п. 6.1 договору передбачено, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених в договорі, покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті товару від своєчасно неоплаченої суми заборгованності за кожний день прострочення оплати до моменту повної оплати.

Отже, сторони, укладаючи договір, дійшли згоди про нарахування пені за кожний день прострочення оплати до моменту повної оплати.

Таким чином, господарським судом помилково застосовано до вказаних правовідносин приписи ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та обмежено нарахування пені 183 днями.

Разом з тим, відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині нарахування пені згідно з умовами договору.

З огляду на наведене підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Доводи скаржника про те, що у наданих позивачем видаткових накладних відсутні посилання на посаду особи, яка відповідальна за здійснення господарської операції з боку ТОВ «ВКФ «Азовоптторг» та не зазначені прізвище та ініціали такої посадової особи, а підпис, що вчинений на документі, належить невідомій особі, колегією суддів до уваги не приймаються.

Ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа аналогічний п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

При цьому абзацом 9 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для не визнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, тощо.

В матеріалах справи наявні копії видаткових накладних, які містять назву підприємств постачальника і покупця, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, номер договору, на виконання якого здійснена поставка, підпис уповноважених осіб сторін, засвідчені відтиском печатки товариств.

Крім того, в матеріали справи представлена довіреність №55 від 18.07.2018р., видана ТОВ «ВКФ «Азовоптторг» Птушкіну В.В., в якій визначені назва товару та маса товару, що співпадають з товаром у видатковій накладній.

Отже, у даному випадку за спірними видатковими накладними скаржником прийнято товар без заперечень. Докази заволодіння печаткою відповідача третіми особами або в будь-який інший спосіб втрати печатки відповідачем також не представлені.

Також безпідставні твердження скаржника стосовно того, що позивач звернувся з позовом 11.03.2019р., тому нарахування пені закінчується саме 11.03.2019р., оскільки згідно штампу Укрпошти на конверті, яким було направлено позовну заяву та додані до неї документи до суду, останню направлено 26.06.2019р..

Між тим, суми заявлених позовних вимог співпадають з тими, що були предметом розгляду судом першої інстанції, що спростовує доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції при ухвалені рішення вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення слід залишити без змін.

Витрати за подання апеляційної скарги покладаються відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.269, 270, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «АЗОВОПТТОРГ» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 02.09.2019р. у справі №908/1615/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов